ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

11 червня 2021 року
м. Харків

справа №640/7724/15-ц
провадження № 22-ц/818/2664/21

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Тичкової О.Ю., Маміної О.В., 

учасники справи:
позивач: Акціонерне товаристо «Кредобанк»,
відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу 

за позовною заявою Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Кредобанк» на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 19 січня 2021 року, ухвалене суддею Островською Н.І., в залі суду в смт. Шевченкове, 

В С Т А Н О В И В :
У квітня 2015 року акціонерне товариство «Кредобанк» звернувся до суду із вказаним позовом. 

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 28 грудня 2006 року між ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно якому банк зобов`язався видати відповідачу кредит в розмірі 9 100,00 (дев`ять тисяч сто) доларів США, 00 центів на строк до 01.12.2011 року, а відповідач зобов`язався повернути банку кредит у повному обсязі і в терміни, передбачені цим договором. Прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором банк виконав в повному обсязі та видав кредит в сумі 9 100,00 (дев`ять тисяч сто) доларів США. Відповідно до п. 3.1 договору за користування кредитом позичальник сплачує банку 13.0 (тринадцять) % річних. У відповідності до п. 4.1. договору, боржник зобов`язався повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни передбачені цим договором та додатками до нього. 06 квітня 2012 року між ПАТ «Кредобанк» та Товариством з додатковою відповідальністю «Інтер-Ріск Україна» було укладено договір доручення № б/н, за умовами якого ПАТ «Кредобанк» врегулював питання щодо повернення вказаних коштів доручивши це ТзДВ «Інтер-Ріск Україна», яке спеціалізується на поверненні проблемних боргів. Відповідач не виконав зобов`язання та станом на 28.01.2015 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 3 844,99 (три тисячі вісімсот сорок чотири) доларів США 99 центів, що згідно курсу ГБУ станом на 28.01.2015 року складає 60 981, 54 (шістдесят тисяч дев`ятсот вісімдесят одна) гривні 54 копійки, з яких: неповернута сума кредиту – 3 297, 31 доларів США, що в еквіваленті становить 52 295, 33 гривень; прострочені відсотки – 547, 68 доларів США, що в еквіваленті становить 8 686, 20 гривень.

Посилаючись на вказане вище, просили позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № Ф7/12-06/В1 від 28.12.2006 в загальному розмірі 60 981, 54 гривень та сплачений судовий збір в сумі 610,16 гривень.

07.07.2015 року заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова позовні вимоги АТ «Кредобанк» задоволено.

27.07.2018 на адресу Київського районного суду м. Харкова від відповідача надійшла заява про перегляд заочного рішення, яка 18.09.2015 року  задоволена,  заочне рішення від 07.07.2015 року скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

18.05.2020 ухвалою Київського районного суду м. Харкова матеріали цивільної справи за підсудністю направлені до Шевченківського районного суду Харківської області.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 19 січня 2021 року в задоволенні позовних вимог – відмовлено.

В апеляційній скарзі представник АТ «Кредобанк» просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що на час пред`явлення ПАТ "Кредобанк" 27.04.2015 року позову до суду, зобов`язання сторін за спірним кредитним договором були припинені. Вказує, що заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 18.04.2012 року про розірвання кредитного договору припинило дію кредитного договору на майбутнє та з моменту розірвання кредитного договору у позичальника залишається обов`язок повернути позивачеві заборгованість, нараховану за цим договором станом на день його розірвання, а кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені кредитним договором проценти та неустойку за період після розірвання цього договору. Таким чином, у відповідача залишився обов`язок повернути позивачу заборгованість за кредитним договором в розмірі 3844,99 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 28.01.2015        року складає 60981,54 (шістдесят тисяч дев`ятсот вісімдесят одна гривня 54 копійки) гривень, так як вона виникла станом на 01.12.2011 року (до набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили). Щодо строків позовної давності вказує, що перебіг позовної давності почався 02.12.2011 року (до 01.12.2011 року Кредитним договором встановлений строк користування кредитом в сумі 9100,00 доларів США). 15.11.2013        року АТ «Кредобанк» звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № Ф7/12-06/В1 від 28.12.2006 року в сумі 3844,99 доларів США, пені у сумі 1090,37 грн. та судового збору (справа № 640/20058/13-ц). 05.12.2013        року Київський районний суд м. Харкова постановив ухвалу про повернення позовної заяви через непідсудність справи цьому суду. Тобто 15.11.2013 року перебіг позовної давності перервався та почався заново. Позовна заява у справі № 640/7724/15 була подана 27.04.2015 року, тобто в межах 3 річного строку позовної давності. Також вказує на порушення норм процесуального права, зазначає, що АТ «Кредобанк» не був повідомлений належним чином про дату, час і місце засідання суду 19 січня 2021        року, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.
ОСОБА_1 надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду – без змін. Наголошував на тому, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено без повідомлення (виклику) учасників справи.
Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на час пред"явлення ПАТ "Кредобанк" 27.04.2015 року позову до суду, зобов"язання сторін за спірним кредитним договором були припинені.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.
Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що відповідно до укладеного кредитного договору № Ф7/12-06/В1 від 28.12.2006 ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 9 100,00 (дев`ять тисяч сто) доларів США, 00 центів з кінцевим строком погашення до 01.12.2011 року зі сплатою відсотків у розмірі 13.0 (тринадцять) % річних.
Прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором банк виконав в повному обсязі та видав кредит в сумі 9 100,00 (дев`ять тисяч сто) доларів США
06 квітня 2012 року між ПАТ «Кредобанк» та Товариством з додатковою відповідальністю «Інтер-Ріск Україна» укладено договір доручення № б/н, за умовами якого ПАТ «Кредобанк» врегулював питання щодо повернення вказаних коштів доручивши це ТзДВ «Інтер-Ріск Україна», яке спеціалізується на поверненні проблемних боргів.
Згідно наданому банком розрахунку станом на 28.01.2015 року заборгованість відповідача становить 3 844, 99 доларів США, з яких: 3297, 31 доларів США - неповернута сума кредиту; 547, 68 доларів США - прострочені відсотки; 0,00 доларів США - прострочена сума комісії за адміністрування кредиту. Додатково, є несплачені судові витрати в розмірі 394, 24 грн.
Як слідує з графіку заборгованості остання оплата за кредитом і відсотками була здійснена ОСОБА_1 у лютому 2010 року.
Відповідно до п.2.1 Кредитного договору № Ф7/12-06/В1 від 27.01.2015 року кінцевий строк погашення кредиту до 01.12.2011 року.
Встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2012 року задоволено позов ОСОБА_1 до АТ "Кредобанк" про розірвання кредитного договору № Ф7/12-06/В1 від 28.12.2006 року та зобов`язано АТ "Кредобанк" зарахувати сплачені ОСОБА_1 грошові кошти в рахунок погашення кредитних зобов`язань /Т. 1 а.с. 77/.
Вказане рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.
Відповідно до частин 1,2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
З матеріалів справи вбачається, що дійсно, рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2012 року розірвано кредитний договір № Ф7/12-06/В1 від 28.12.2006 року та зобов`язано АТ "Кредобанк" зарахувати сплачені ОСОБА_1 грошові кошти в рахунок погашення кредитних зобов`язань.
Між тим, з рішення суду не вбачається підстав та мотивів, з яких був задоволений вказаний позов, та які грошові кошти були зараховані в рахунок погашення кредитних зобов`язань.
З розрахунку, надано позивачем вбачається, що заборгованість по тілу кредиту в розмірі 3297,31 доларів США виникла 01.12.2011 року (кінцевий термін повернення кредиту) і розрахована наступним чином: 9100.00 доларів США (сума наданого кредиту) - 5802,69 доларів США (сума погашеної відповідачем суми кредиту).
Заборгованість за відсотками в розмірі 547,68 доларів США виникла станом на 01.12.2011 року (з 01.12.2011 року, відповідно до умов Кредитного договору, відсотки не нараховуються) і розрахована наступним чином: 3525,99 доларів США (нараховані відсотки за користування кредитом за період з 28.12.2006 року по 01.12.2011 року) - 2978.31        доларів США (сума сплачених відповідачем відсотків).
Отже вказана заборгованість існувала на час ухвалення рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2012 року, доказів про те, що вона була сплачена матеріали справи не містять.
Відповідачем вказані обставини не спростовані.
Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що час пред"явлення ПАТ "Кредобанк" 27.04.2015 року позову до суду, зобов"язання сторін за спірним кредитним договором були припинені є помилковим. 
Щодо строків позовної давності колегія суддів зазначає наступне.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Позовна давність виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.
Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення ЄСПЛ від 20 грудня 2007 року у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).
З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.
Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.
Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.
В суді першої інстанції представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Томчук Д.С. звертався із клопотанням про застосування до позовних вимог наслідків спливу строку позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Суд першої інстанції зазначив, що оскільки право позивача не порушено, строки позовної давності не застосовуються.
В апеляційній скарзі представник банку вказував, що перебіг позовної давності почався 02 грудня 2011 року (до 01 грудня 2011 року Кредитним договором встановлений строк користування кредитом в сумі 9100,00 доларів США).
15 листопада 2013        року АТ «Кредобанк» звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № Ф7/12-06/В1 від 28 грудня 2006 року в сумі 3844,99 доларів США, пені у сумі 1090,37 грн. та судового збору (справа № 640/20058/13-ц).
05 грудня 2013        року Київський районний суд м. Харкова постановив ухвалу про повернення позовної заяви через непідсудність справи цьому суду.
Тобто 15 листопада 2013 року перебіг позовної давності перервався та почався заново.
Позовна заява у справі № 640/7724/15 була подана 27 квітня 2015 року, тобто в межах 3 річного строку позовної давності.
На підтвердження вказаних обставин апелянт надав до суду апеляційної інстанції такі докази, а саме : копія ухвали Київського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2013 року по справі № 640/20058/13-ц про повернення позовної заяви через непідсудність справи цьому суду, фотокопія цивільної справи № 640/20058/13-ц.
Також апелянт вказує, що відповідно до Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України, із зазначенням строків зберігання, затвердженого постановою Національного банку України № 601 від 08.12.2004 року (втратила чинність на підставі постанови Національного банку України № 129 від 27.11.2018 року), журнали обліку претензій та позовів (п. 91), копії документів (позовні заяви), що подаються до судових органів за цивільними справами (п. 92) зберігаються в банку протягом 5 років після прийняття рішення.
Інформація про факт звернення банку в 2013 року з позовом до ОСОБА_1 до Київського районного суду м. Харкова був встановлений представником АТ «Кредобанк» 05.02.2021        року під час моніторингу Єдиного державного реєстру судових рішень. В той час як на сайті Судова влада України інформація по цій справі відсутня. 05.02.2021 року представником АТ «Кредобанк» до Київського районного суду м. Харкова було направлено Заяву про надання копій судових рішень по справі № 640/20058/13-ц.
На запит представника АТ «Кредобанк» Полетаєвої Т.Ю. вих. № 1092561 від 05.02.2021 року Київський районний суд м. Харкова направив засвідчену копію ухвали Київського районного суду м. Харкова від 05.12.2013 року по справі № 640/20058/13-ц (н/п 2/640/4123/13) (вих. № 42/2021 від 09.02.2021 року).
У зв`язку із чим, у позивача не було можливості надати такі докази до суду першої інстанції з поважних причин.
Відповідно до частин 1-3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які були витребувані раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.
Відповідно до частини другої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.
Таким чином, позовна давність шляхом пред`явлення позову переривається саме на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена ним у його позовній заяві. Що ж до вимог, які не охоплюються пред`явленим позовом, та до інших боржників, то позовна давність щодо них не переривається. Обов`язковою умовою переривання позовної давності шляхом пред`явлення позову також є дотримання вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції та інших, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.
Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.
Перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема статей 109, 119, 120 ЦПК України. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або її повернув, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.
Згідно із частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судового рішення.
Отже, колегія суддів вважає, що позивач пропустив строк позовної давності, у зв`язку із чим наявні підстави для застосування наслідків його спливу. Доказів про поважність причин пропуску позовної давності позивач не надав.
Враховуючи викладене, рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 19 січня 2021 року підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позову.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 371, 374, ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Кредобанк» – задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 19 січня 2021 року – змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий –                                                                             Н.П. Пилипчук 

Судді –                                                                                       О.Ю. Тичкова 

                                                                         О.В. Маміна