УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 676/1556/21
Провадження № 22-ц/4820/733/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

11 травня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
 
суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,
секретар судового засідання Кошельник В.М.,
з участю представників апелянта, третьої особи,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Шевцової Л.М. від 23 березня 2021 року про відмову у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Кам`янець-Подільського районного споживчого товариства, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничник-1» про визнання недійсною та скасування постанови Кам`янець-Подільського районного споживчого товариства. 

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання недійсною та скасування постанови Правління Кам`янець-Подільського районного споживчого товариства №70 від 01.07.2015 року. В обгрунтування позову зазначав, що він є членом Кам`янець-Подільського районного споживчого товариства, Кам`янець-Подільське райСТ прийняло постанову №70 від 01.07.2015 року, яка стала підставою відчуження майна товариства на користь споживчого товариства «Виробничник-1». При цьому загальні збори споживчого товариства не збиралися і інформація щодо відчуження об`єктів нерухомості до членів товариства не доводилася правлінням, відтак оскаржувана постанова прийнята з перевищенням наданих споживчому товариству повноважень. Оспорюваною постановою порушено його права як члена споживчого товариства. 
Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 березня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Кам`янець-Подільського районного споживчого товариства, третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничник 1» про визнання недійсною та скасування постанови Кам`янець-Подільського районного споживчого товариства. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. На його думку, суд дійшов хибного висновку, що справа підлягає розгляду в Господарському суді Хмельницької області. Вважає, що цей спір підлягає розгляду у Кам`янець-Подільському міськрайонному суді Хмельницької області. Посилається на рішення Конституційного суду України від 11.11.2004 року в справі №1-30/2004, згідно якого вирішення спорів, що виникають між організаціями споживчої кооперації та іншими підприємствами установами, організаціями чи фізичними особами стосовно конкретних об`єктів власності, в тому числі майнових ринкових комплексів споживчої кооперації, є компетенцією судів загальної юрисдикції. 
Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Так, відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, позивач має право звернутися до Господарського суду Хмельницької області.
Апеляційний суд погоджується з цими висновками суду, зважаючи на таке.
Відповідно до частини першої статті другої ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Юрисдикція господарських справ встановлена статтею 20 ГПК України, за змістом якої, зокрема, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах; й інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.
За змістом ст. 20 ГПК України її положення передбачають визначення юрисдикції господарських судів у справі як за суб`єктним, так і за предметним критерієм. Отже, визначення юрисдикції цієї справи залежить від змісту права, на захист якого позивач подав позов у цій справі як член споживчого товариства у зв`язку з порушенням його права у діяльності споживчого товариства.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 111 ГК України первинною ланкою споживчої кооперації є споживче товариство - самоврядна організація громадян, які на основі добровільності членства, майнової участі та взаємодопомоги об`єднуються для спільної господарської діяльності з метою колективного організованого забезпечення своїх економічних і соціальних інтересів. Правові, економічні та соціальні основи діяльності споживчої кооперації в Україні регулює Закон України «Про споживчу кооперацію».
Згідно зі ст. 1 Закон України «Про споживчу кооперацію»  споживча кооперація в Україні - це добровільне об`єднання громадян для спільного ведення господарської діяльності з метою поліпшення свого економічного та соціального стану. Вона здійснює торговельну, заготівельну, виробничу та іншу діяльність, не заборонену чинним законодавством України, сприяє соціальному і культурному розвитку села, народних промислів і ремесел, бере участь у міжнародному кооперативному русі.
Крім того, ч.1 ст. 9 Закону України «Про споживчу кооперацію»  власність споживчої кооперації є однією з форм колективної власності. Вона складається з власності споживчих товариств, спілок, підпорядкованих їм підприємств і організацій та їх спільної власності. 
Власністю споживчих товариств є засоби виробництва, вироблена продукція та інше майно, що належать їм і необхідні для здійснення статутних завдань. Споживчим товариствам та їх спілкам можуть належати будинки, споруди, устаткування, транспортні засоби, машини, товари, кошти та інше майно відповідно до цілей їх діяльності.  Власність спілок споживчих товариств утворюється з майна, переданого їх членами, коштів, одержаних від господарської діяльності підприємств і організацій спілки, реалізації цінних паперів та іншої діяльності. (частини 2, 4 вказаної статті).
При цьому кожний член споживчого товариства має свою частку в майні, яка визначається розмірами обов`язкового пайового та інших внесків, а також нарахованих на них дивідендів (ч. 2 ст. 111 ГК України, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про споживчу кооперацію»).
Згідно ч. 6 ст. 9 Закону України «Про споживчу кооперацію» суб`єктами права власності споживчої кооперації є члени споживчого товариства, трудові колективи кооперативних підприємств і організацій, а також юридичні особи частка яких у власності визначається відповідними статутами.
Володіння, користування та розпорядження власністю споживчої кооперації здійснюють її органи відповідно до компетенції, визначеної статутами споживчих товариств та їх спілок (ч. 1 статті 9 Закону України «Про споживчу кооперацію»).
Отже, правомочності власника майна споживчої кооперації належать не членам споживчих товариств, а самим споживчим товариствам.
Разом з тим, членам споживчих товариств належать корпоративні права визначені статтею 167 ГК України, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Вказаний перелік корпоративних прав відповідає основним правам членів споживчого товариства, які закріплені у частині 4 статті 6 Закону України «Про споживчу кооперацію».
З аналізу наведених вище норм можна дійти висновку, що члени споживчого товариства (споживчого кооперативу), яке є господарською організацією, беруть участь в управлінні ним, мають право одержувати частку прибутку, що розподіляється за результатами господарської діяльності між членами споживчого товариства відповідно до їх пайового внеску, та інші правомочності, встановлені законом і статутними документами такого товариства.
Такі ознаки відповідають поняттю корпоративних прав, наданому в статті 167 ГК України, а тому спори між учасниками споживчого товариства або між споживчим товариством і його членом, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності цього товариства, є такими, що виникають з корпоративних відносин.
Аналогічний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 738/1772/17.
Звертаючись в суд з позовом до Кам`янець-Подільського районного споживчого товариства, ОСОБА_1 посилався на порушення його права як члена цього споживчого товариства на його участь в управлінні товариством, його права власності на майно споживчого товариства.
Висновки Конституційного суду викладені рішенні Конституційного суду України від 11.11.2004 року у справі №1-30/2004 року, на які посилається апелянт, стосуються інших правовідносин, натомість правовідносини у цій справі виникли між споживчим товариством та його членом щодо діяльності цього товариства, а отже, є корпоративними.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що справа відповідно до статті 20 ГПК України підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 березня 2021 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

 
Повний текст постанови складено 12 травня 2021 року.

Судді                                                         Л.М. Грох

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова