КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №368/1133/2020                                                                                  Головуючий у І інстанції - Шевченко І.І.
апеляційне провадження №22-ц/824/5450/2021                                         Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
22 квітня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Кагарлицького районного суду            Київської області від 01 грудня 2020 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування,  
 
встановив:
В жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Кагарлицького районного суду Київської області із позовом до МТСБУ про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування, мотивуючи свої вимоги тим, що 26 серпня 2019 року по вул. Миру в с. Слобода, Кагарлицького району Київської області мала місце ДТП, під час якої водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2108», д.н.з. НОМЕР_1 , допустив зіткнення із велосипедистом ОСОБА_3 .
Внаслідок ДТП велосипедист ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події.
Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «ВАЗ 2108», д.н.з. НОМЕР_1 на дату вчинення ДТП застрахована не була.
18 вересня 2019 року на адресу відповідача направлено заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах доньки загиблого - ОСОБА_4 .
До матеріалів страхової справи долучено копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12019110000000634 від 26 серпня 2019 року.
Загальна сума страхового відшкодування на утримання становить 150228 грн.
Листом від 03 жовтня 2019 року відповідачем повідомлено, про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування через відсутність рішення по кримінальній справі за фактом вказаної ДТП, покликаючись на п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Позивач вважає таке рішення безпідставним, оскільки внаслідок ДТП загинула третя особа - пішохід, цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля марки «ВАЗ 2108», д.н.з. НОМЕР_1 настає незалежно від вини.
Окрім цього, з моменту отримання страховою компанією заяви про виплату страхового відшкодування минуло більше 90 днів, а потерпіла так і не отримала належного страхового відшкодування.
Вважає, що є законні підстави стягнення з відповідача пені із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ для позивача за період з 17 грудня 2019 року по 19 жовтня 2020 року у розмірі 21853,29 грн.
Крім цього, три проценти річних від простроченої суми боргу для позивача за період з 17 грудня 2019 року по 19 жовтня 2020 року становить 3803,03 грн.; інфляційні втрати для позивача за період з 17 грудня 2019 року по 19 жовтня 2020 року становить 2559,02 грн.
Просила стягнути з МТСБУ на її користь страхове відшкодування у розмірі 150228 грн., як відшкодування утриманцю, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 21853,29 грн., три відсотки річних від простроченої суми боргу у розмірі 3803,29 грн., інфляційні втрати у розмірі 2559,02 грн., а всього 28215,34 грн.
Стягнути з МТСБУ на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн.
Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 01 грудня 2020 року, вищезазначений позов задоволено у повному обсязі.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, МТСБУ подало апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Апеляційну скаргу обґрунтовувало тим, що ДТП мало місце із участю автомобіля ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та велосипедиста ОСОБА_3 .
В ДТП має нести відповідальність саме винна особа в ДТП у випадку настання її цивільно-правової відповідальності як володільця транспортного засобу.
Позивачем не надано доказів настання цивільно-правової відповідальності водія автомобіля ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , відповідальність якого не була застрахована на момент ДТП.
Отже, факт настання цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 в результаті ДТП, що мала місце з його участю 26 серпня 2019 року не встановлений та не підтверджений належними доказами.
Крім цього, в листі МТСБУ від 03 жовтня 2019 року, що направлявся на адресу позивача, зазначався перелік документів, що необхідні для здійснення виплати на користь позивача. Такі документи не були надані позивачем до МТСБУ.
Відтак, МТСБУ не має правових підстав для виплати відшкодування з фонду захисту потерпілих на користь позивача.
У випадку стягнення коштів з МТСБУ на користь позивача, це може призвести до безпідставного набуття коштів позивачем.
Також, позивач жодним чином не аргументує, чому саме з МТСБУ стягується сума відшкодування на утримання в розмірі 150228 грн.
Окрім всього, звертає увагу на те, що МТСБУ при здійсненні регламентної виплати має повноваження лише у частині відшкодування шкоди за договором обов`язкового страхування.
Зазначає, що МТСБУ не прострочувало виплату на користь позивача, а тому і не зобов`язане здійснювати відшкодування пені.   
Просило, скасувати рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 01 грудня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.
На апеляційну скаргу ОСОБА_1 подала відзив, який обґрунтовувала тим, що положення статті 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містять вимог щодо подання разом із заявою про виплату страхового відшкодування доказів на підтвердження вини водія транспортного засобу у вчиненні ДТП.
Крім цього, у відповідності до ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
На спростування доводів відповідача щодо ненадання необхідних документів для виплати відшкодування, зазначених у листі МТСБУ від 03 жовтня 2019 року, звертає увагу, що всі документи та інформація містяться у заяві про виплату страхового відшкодування від 18 вересня 2019 року.
Відносно розміру стягнутого страхового відшкодування (регламентної виплати), звертає увагу, що мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого передбачений ст. 27.2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.    
Просила, апеляційну скаргу МТСБУ залишити без задоволення, а рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 01 грудня 2020 року залишити без змін.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судом встановлено, що згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12019110000000634 від 27 серпня 2019 року вбачається, що 26 серпня 2019 року близько 20 год. 15 хв. по вул. Миру в с. Слобода Кагарлицького району Київської області водій автомобіля «ВАЗ 2108», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 житель АДРЕСА_1 , рухаючись в напрямку                  м. Кагарлик проявив неуважність та безпечність та допустив зіткнення з велосипедистом ОСОБА_3 , жителем АДРЕСА_2 , який рухався в попутному напрямку та різко змінив рух. 
Внаслідок ДТП велосипедист загинув на місці від отриманих травм.
Станом на дату розгляду даної справи рішення по даному кримінальному провадженні не винесено.
З свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .
Згідно свідоцтва про одруження вбачається, що позивач 20 липня 2018 року одружилася із ОСОБА_7 та отримала прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 .
Згідно довідки №46/02-3349 від 02 вересня 2019 року виданої Національною академією внутрішніх справ вбачається, що ОСОБА_1 у 2016 році зарахована на денну форму навчання для здобуття ступеня вищої освіти бакалавр і є студентом 4 курсу Національної академії внутрішніх справ і термін навчання з 01 вересня 2016 року по 30 червня 2020 року.
Встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , не була застрахована.
18 вересня 2019 року представником ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_9 було подано до МТСБУ повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву на виплату страхового відшкодування на підставі ст.ст. 27, 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів».
На час звернення до суду відповідач страхове відшкодування не виплатив.
Від відповідача надійшла відповідь на лист від представника позивача, згідно якої цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. 
Для подальшого розгляду справи щодо відшкодування заподіяної шкоди, відповідно до ст. 35 Закону, необхідно надати до МТСБУ наступні документи: заяву про страхове відшкодування від ОСОБА_1 ; відомості про наявність інших договорів страхування, за якими можливе отримання відшкодування шкоди; відомості про можливо здійснені взаєморозрахунки з особою, відповідальною за шкоду. 
Для прийняття рішення щодо відшкодування шкоди МТСБУ необхідно отримати завірений належним чином документ, складений відповідною повноважною установою (вирок суду, постанова про відмову в порушенні кримінальної справи), що підтверджує відповідальність іншого учасника за скоєння ДТП. 
Відповідно до п. 27.1 ст. 27 Закону, МТСБУ здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. 
Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. 
Стаття 1200 Цивільного кодексу України «Відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого» передбачає: 1. У разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягай пенсійного віку, встановленого законом, довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті. 2. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. 3. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. 
Для прийняття рішення щодо відшкодування шкоди МТСБУ необхідно отримати завірений належним чином документ, складений відповідною повноважною установою (вирок суду, постанова про відмову в порушенні кримінальної справи), що підтверджує відповідальність іншого учасника за скоєння ДТП. 
Відповідно до п. 27.1 ст. 27 Закону, МТСБУ здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. 
Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. 
Крім того, просили за наявності копій матеріалів справи про адміністративне правопорушення (кримінальної справи) надати їх до МТСБУ.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем безпідставно не сплачено у встановлені законом строки позивачу страхове відшкодування, передбачене діючим законодавством.
Зроблений позивачем розрахунок розміру відшкодування, пов`язаний із втратою годувальника потерпілій, відповідно до якого розмір можливої регламентної виплати становить 150228 грн., є обґрунтованим, оскільки здійснений з дотриманням вимог законодавства.
Оскільки, відповідачем  з моменту отримання заяви ОСОБА_1 про виплату страхового відшкодування не було виплачено в повному обсязі страхового відшкодування у зв`язку із втратою утриманця, наявні підстави для стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат, 3% річних.
З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне. 
Правовий статус МТСБУ визначено в ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Так, за п. 39.1. ст. 39 цього Закону, МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. 
Таке бюро є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.
Відповідно до п. 22.1. ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 41 Закону передбачено також перелік випадків, в яких регламентні виплати здійснюються саме МТСБУ за рахунок коштів з централізованих страхових резервних фондів чи з коштів фонду страхових гарантій.
Згідно з пп. 41.1. ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Як вбачається з витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань, а саме з короткого викладу обстаивн, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, ОСОБА_2 , який керував автомоіблем «ВАЗ 2108», д.н.з. НОМЕР_1 допустив зіткнення з велосипедистом ОСОБА_3 , який від отриманих травм загинув на місці. Вказані наслідки перебувають у причинному зв`язку із діяннями ОСОБА_2 , а саме вчинення ним ДТП, який не застрахував цивільно-правову відповідальність як власник транспортного засобу.
Відповідно до пункту 41.1. статті 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», саме МТСБУ відшкодовує шкоду потерпілому, оскільки шкода заподіяна транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Не заслуговують на увагу доводи апелянта про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування через відсутність рішення по кримінальній справі за фактом ДТП.
Так, відповідно до ухвали Верховного Суду України від 19 жовтня 2011 року у справі №6-208св10, під справою, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства мається на увазі справа, порушена у встановленому законом порядку, що розглядається відповідним судом.
Кримінальне провадження проводиться з метою встановлення вини водія у вчиненому правопорушенні. 
Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування.
Верховний Суд України 03 грудня 2014 року, при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.
Відповідно до ст. 27.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього: Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік», мінімальна заробітна плата з 01 січня 2019 року становить 4173 грн.
Загальний розмір відшкодування шкоди становить 150228 грн. (36х4173).
Статтею 1200 ЦК України передбачено порядок, умови та розмір відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого.
Зокрема, ч. 1 ст. 1200 ЦК України передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання.
Шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).
Позивач ОСОБА_1 є донькою померлого ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 та свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 .
Також, згідно довідки №46/02-3349 від 02 вересня 2019 року виданої Національною академією внутрішніх справ, позивач ОСОБА_1 у 2016 році зарахована на денну форму навчання для здобуття ступеня вищої освіти бакалавр і є студенткою 4 курсу Національної академії внутрішніх справ, термін навчання з 01 вересня 2016 року по 30 червня 2020 року.
Відтак, позивач має право на відшкодування шкоди.
Відповідно до п. 36.2 ст.36 Закону «страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його». 
Згідно п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.
Відповідно до п.35.2. ст.35 Закону до заяви додаються:
а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа;
б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником;
в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа;
г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну;
ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого;
д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого;
є) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника;
є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).
Положення статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містять вимог щодо подання разом із заявою про виплату страхового відшкодування доказів на підтвердження вини страхувальника у вчиненні ДТП.
Частиною 36.1 статті 36 Закону передбачено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Відповідно до вищенаведеної статті страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про зупинення розгляду справи Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено.
Встановлено, що з моменту отримання страховою компанією заяви про виплату страхового відшкодування минуло більше 90 днів, а потерпіла так і не отримала страхового відшкодування.
Згідно ст. 36.5 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Крім цього, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, пеня із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України за період з 17 грудня 2019 року по 19 жовтня 2020 року становить 21 853 грн. 29 коп.
Три проценти річних від простроченої суми боргу за період з 17 грудня 2019 року по 19 жовтня 2020 року становить 3803 грн. 03 коп.
Інфляційні втрати за період з 17 грудня 2019 року по 19 жовтня 2020 року становить 2559 грн. 02 коп.
Суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на норми закону, які регулюють спірні відносини, прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.
Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.
Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 7000 грн. з огляду на наступне.
У відповідності до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Представником позивача надано платіжну квитанцію та розрахунок витрачених нормо-годин щодо надання правової допомоги, а також звіт про надані послуги (а.с.58-62).
Вивчивши надані документи, перевіривши обсяг наданих послуг, суд апеляційної інстанції вважає понесені позивачем витрати на правову допомогу в сумі 7000 грн. співмірними з складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами) та витраченим на це часом, а також значенням справи для сторони.
Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.
З урахуванням вищенаведеного, суд обґрунтовано прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у вищезазначеному розмірі.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.
Оскільки дія рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 01 грудня 2020 року була зупинена ухвалою Київського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року, у зв`язку із залишенням цього судового рішення без змін необхідно поновити його дію.
Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -
 
постановив:
          Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення. 
Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 01 грудня 2020 року залишити без змін. 
Поновити виконання рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 01 грудня 2020 року.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                      К.П. Приходько
 
Судді                                                                         Т.О. Писана
 
С.О. Журба