ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

27 травня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/3433/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Разюк  Г.П.,
суддів: Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.
при секретарі судового засідання Полінецькій В.С.

за участю представників учасників справи: 
від позивача  – адвоката Пучкової Л.А. за посвідченням та свідоцтвом № НОМЕР_1 від 15.05.2019 та ордером серії ВН № 1034806 від 25.05.2021
від відповідача 2 - адвоката Король М.В. за посвідченням та свідоцтвом № НОМЕР_2 від 21.12.2020 та ордеру серії ОД №696060 від 30.03.2021;
/відповідач 1 повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги електронною поштою (див. –роздруківку від 29.04.2021), але не скористався правом на участь в судовому засіданні/
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Господарського суду Одеської області від 02.03.2021, проголошене суддею Бездолею Ю.С. о 15:29 у м. Одесі, повний текст якого складено 16.03.2021
у справі № 916/3433/20
за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк “Приватбанк”
до відповідачів:            1. Приватного підприємства “Курган-Агро”;
2. скаржника
про стягнення 365 687,01 грн., -
В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк (далі – АТ КБ) “Приватбанк” звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Приватного підприємства (далі – ПП) “Курган-Агро” та ОСОБА_1 про солідарне стягнення 365  687,01 грн., з яких: 352  937,34  грн. заборгованості за кредитом, 8  235,21 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 2  385,14 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором та 2  129,32 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом.
В обґрунтування позовних вимог АТ КБ “ПРИВАТБАНК” послалося на порушення першим відповідачем зобов`язань за кредитним договором щодо погашення кредиту, внаслідок чого у банку виникло право захисту свого порушеного права шляхом солідарного стягнення зазначеної заборгованості з ПП “Курган-Агро” та ОСОБА_1 , який згідно до укладеного з позивачем договору поруки №POR1421921910721 від 22.01.2015, поручився власними коштами та майном за виконання ПП “Курган-Агро” договірних зобов`язань за кредитним договором.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 16.01.2020 позовні вимоги АТ КБ “Приватбанк” задоволено повністю з підстав їх обґрунтованості та, крім того, стягнуто солідарно з ПП “Курган-Агро” та ОСОБА_1 на користь позивача 5  485,31 грн. судового збору.
Частково не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, ОСОБА_1  звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині солідарного стягнення з нього на користь АТ КБ “Приватбанк” заборгованості ПП “Курган-Агро” за кредитним договором та судового збору та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні відповідних вимог.
На думку скаржника, рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки його прийнято із суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.
Зокрема, скаржник вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення безпідставно не врахована правова позиція, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 від 03.07.2019, та не надана оцінка тому факту, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який міститься в матеріалах даної справи, не містить підпису відповідача 1, а тому не може розцінюватися як частина кредитного договору, отже відсутні підстави вважати погодженими належним чином умови щодо розміру штрафних санкцій та відсотків за користування кредитними коштами .
Відзиви на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходили, представник позивача в судовому засіданні заявив, що вважає рішення суду законним та обгрунтованим і просить залишити його без змін.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, судова колегія дійшла до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, 26.02.2013 ПП "Курган-Агро" було підписано заяву про відкриття рахунку та заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Згідно цієї заяви відповідач-1 приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг" (надалі -Умови), Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua.
На підставі заяви відповідача-1 про відкриття рахунку від 16.07.2015, відповідачу-1 відкрито поточний рахунок НОМЕР_3 .
В заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг (далі - заява) зазначено, що підписавши цю анкету, відповідач 1 згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг (розміщеними на сайті банку www.pb.ua), Тарифами банку, що разом із цією анкетою становлять договір банківського обслуговування. Відносини між банком та клієнтом можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження щодо банківського обслуговування з клієнтом через web-сайт банку www.pb.ua. або інший інтернет/SMS-ресурс, що зазначений банком.
22.01.2015 року AT КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_1 уклали договір поруки № POR1421921910721 (далі — Договір поруки), предметом якого є надання поруки за виконання клієнтом ПП "Крган-Агро»", далі – «Боржник» зобов`язань за угодами-приєднання до: розділу 3.2.1 «Кредитний ліміт» Умов, далі Угода 1, по сплаті:
а) процентної ставки за користування кредитом:
- за період користування кредитом згідно п. 3.2.1.4.1.1 Угоди 1 – 0 %  річних;
- за період користування кредитом згідно з п. 3.2.1.4.1.2 Угоди 1 – 36 % річних;
- за період користування кредитом згідно з п. 3.2.1.4.1.3 Угоди 1 – 56 % річних;
б) комісійної винагороди згідно п. 3.2.1.1.17 Угоди 1 в розмірі 3% річних від суми перерахувань;
в) винагороди за використання ліміту відповідно до п. 3.2.1.4.4 Угоди 1 – 1-го числа кожного місяця у розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існувало на кінець банківського дня за попередній місяц;
г) кредиту в розмірі 110000грн.
Якщо під час виконання «Угоди 1» зобов`язання Боржника, що забезпечені цим Договором збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності Поручителя, Поручитель при укладанні цього Договору дає свою згоду на збільшення зобов`язань за «Угодою 1» в розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з Поручителем не потрібні.
За п.1.2 поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобов`язань за «Угодою 1 та Угодою 2» в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно цього пункту Поручитель відповідає перед Кредитором всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності.
За п. 1.5 у випадку невиконання Боржником зобов`язань за «Угодою 1 і/або Угодою 2», Боржник та Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники.
Позивач зазначає, що зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу 1 кредит в межах встановленого кредитного ліміту, разом з тим останній не повернув в повному обсязі кредитні кошти у передбачений договором термін, що і стало підставою для звернення позивача до суду із відповідним позовом.
Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Згідно з ч.1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.        
За приписами ч.ч. 1 та 2 ст. 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2    глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Ч. 1 ст. 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.                
Ч. 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.
Ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.
За результатами дослідження матеріалів справи судом першої інстанції  встановлено факт невиконання відповідачем-1 зобов`язань за договором банківського обслуговування та встановлено, що його заборгованість перед Банком по кредиту становить 352  937,34 грн., з огляду на це суд задовольнив вимогу позивача про солідарне стягнення з відповідача - 2, який згідно до укладеного з позивачем договору поруки №POR1421921910721 від 22.01.2015, поручився власними коштами та майном за виконання ПП “Курган-Агро” договірних зобов`язань за кредитним договором зазначеної заборгованості. Крім того, місцевий господарський суд дійшов висновку про правомірність та необхідність задоволення заявлених АТ КБ “Приватбанк” позовних вимог про солідарне стягнення з відповідача-2  заборгованості з оплати процентів за користування кредитом у розмірі 8235,21 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 2129,32 грн. та пені за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 2385,14 грн. 
Розмір основної заборгованості апелянтом не оскаржено, останній зазначає лише про неправомірне нарахування на неї позивачем заявлених до стягнення сум процентів за користування кредитними коштами, пені та комісії, однак колегія суддів враховуючи положення ч. 4 ст. 269 ГПК України вважає за необхідне здійснити окрему правову оцінки правомірності та обґрунтованості оскарженого рішення суду поза межами доводів апеляційної скарги, зокрема в частині наявності підстав для солідарного стягнення з поручителя усіх спірних сум враховуючи вищевикладені обставини та норми законодавства.
Так, обсяг відповідальності поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).
За змістом статті 559 ЦК України зміна обсягу зобов`язань боржника може бути підставою для припинення поруки. Зокрема, частиною першою цієї статті (у редакції, чинній на момент укладання договору поруки) було передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.
За загальним правилом, передбаченим частиною першою ст. 651 ЦК України, зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим за змістом частини третьої ст. 651 ЦК України договором або законом може бути передбачено також право сторони договору відмовитися від договору в повному обсязі або частково, тобто розірвати або змінити договір на власний розсуд на підставі одностороннього правочину.
Особливістю одностороннього правочину є те, що такий правочин як юридичний факт здійснюється за волевиявленням однієї особи, однак може спричиняти відповідні правові наслідки (породжувати обов`язки) для інших осіб, коли це випливає зі спеціальних положень законодавства.
Так, за правилами, передбаченими абзацом третім частини третьої Цивільного кодексу України, односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.
Настання правових наслідків, зумовлених вчиненням особою одностороннього правочину, для інших осіб пов`язане з дотриманням вимог щодо вчинення його у відповідній формі, обумовленій законом, та його реалізацією шляхом доведення цього правочину до відома зацікавлених осіб.
Приписи частини першої ст. 559 ЦК України передбачають спеціальне регулювання порядку зміни забезпеченого порукою зобов`язання, а відтак і договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, з урахуванням волевиявлення та повідомлення, крім сторін цього договору, також поручителя і встановлюють правові наслідки неодержання згоди поручителя.
Крім того, у постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №910/7389/17 і від 29.05.2019 у справі №910/11429/18 зазначено, що згода поручителя на збільшення обсягу своєї відповідальності має бути очевидною і наданою у спосіб, передбачений договором поруки. Випадкова поінформованість поручителя про внесення змін до основного зобов`язання і навіть відсутність з його боку заперечень про збільшення обсягу його відповідальності не може розглядатись як надання ним згоди на такі зміни.
Умови договору поруки про те, що поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення основного зобов`язання, не виключають застосування правил, передбачених абзацом третім частини третьої ст. 202 ЦК України, та, відповідно, від необхідності узгодження певних вчинених в односторонньому порядку змін до основного зобов`язання із поручителем у належній формі.
За змістом частини першої ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 р. у справі №910/13109/18). 
Пунктом 4.2 договору поруки сторони узгодили, що зміни та доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, у письмовому вигляді, шляхом укладення відповідного договору про внесення змін. 
Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач-2  як поручитель давав письмову згоду на збільшення кредитного ліміту ПП «Курган-Агро» з 110  000 грн. до 500  000  грн., а відповідно на збільшення обсягу своєї відповідальності, відсутній також і договір про внесення змін до договору поруки, укладеного між Банком та відповідачем 2, на збільшення кредитного ліміту ПП «Курган-Агро», а відповідно на збільшення обсягу своєї відповідальності. 
Враховуючи викладене, установивши, що кредитний ліміт за кредитним зобов`язанням боржника збільшено без погодження з поручителем, колегія суддів вважає, що порука за договором від 22.01.2015 № РOR1421921910723 є припиненою в силу положень частини першої ст. 559 ЦК України, а відповідно відсутні підстави для стягнення з відповідача - 2 як основної заборгованості, так і нарахованих на неї процентів, комісії за користування кредитом та пені, що безпідставно не було враховано місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Одеської області від 02.03.2021 у справі №916/3433/20 підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог до відповідача-2, а апеляційна скарга ОСОБА_1 –задоволенню.
Що ж стосується доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі про не врахування місцевим господарським судом правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 від 03.07.2019 та того факту, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який міститься в матеріалах даної справи не можна розцінювати як частину кредитного договору та вважати погодженими належним чином умови щодо розміру штрафних санкцій та відсотків за користування кредитними коштами, то колегія суддів їм не надає правої оцінки, оскільки за встановлених обставин вони стосуються виключно правовідносин, які склались між позивачем та ПП «Курган-Агро», при цьому, останнім рішення у відповідній частині з цих підстав не оскаржується.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати сторін зі сплати судового збору за подання позову покладаються на ПП «Курган-Агро» в повному обсязі, а за подання апеляційної скарги – на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 269-271,    273,    275, 280-284, 287 ГПК України кодексу, Південно-західний апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Господарського суду Одеської області від 02.03.2021 у справі №916/3433/20 скасувати частково, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:
« Позов задовольнити частково.
Стягнути з Приватного підприємства “Курган-Агро” на користь Акціонерного товариства Комерційний банк “ПРИВАТБАНК” 352937,34 грн. заборгованості за кредитом, 8235,21 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 2385,14 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, 2129,32 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом та 5485,31 грн. судового збору. 
У позові Акціонерного товариства Комерційний банк “ПРИВАТБАНК” до   ОСОБА_1 відмовити».
2. Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк “ПРИВАТБАНК”  на користь ОСОБА_1 8227,96грн. витрат з оплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Доручити Господарському суду Одеської області видачу наказів за постановою з зазначенням повних реквізитів сторін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і згідно з ч.5 ст.12, ч.2 ст. 282 та п.2 ч.3 ст.287 касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у підпунктах а-г пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 28.05.2021 о 10:10год.

Головуючий суддя                                                  Г.П. Разюк

Суддя                                                                                 С.І. Колоколов

          Суддя                                                                                 Я.Ф. Савицький