ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року	Львів	Справа № 604/1094/20 пров. № А/857/4287/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.
суддів:                                                                      Ніколіна В.В., Пліша М.А.,
за участю секретаря судових засідань –                     Михальської М.Р.,
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 11 лютого 2021 року (головуючий суддя: Сидорак Г.Б., місце ухвалення – смт. Підволочиськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Волочиського відділення поліції Городоцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, –

встановив:

ОСОБА_1 , 26.10.2020 звернувся з позовом до суду, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 651440 від 20.09.2020 на підставі, якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. Провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.
Обґрунтовує позов тим, що 20 вересня 2020 року поліцейським СРПП Волочиського ВнП ГУНП в Хмельницькій області, рядовим поліції Челядником А.В. стосовно позивача винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 651440, якою до нього, за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1  ст. 126 КУпАП, застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Важає, що вказана постанова є протиправною і підлягає скасуванню виходячи з того, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1  ст. 126 КУпАП. Представник позивача вказує на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які, передбачені ст. 251КУпАП  докази вчинення адміністративного правопорушення, а сам розгляд справи був проведений з порушенням прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. З врахування вказаного, вважає постанову, винесену інспектором протиправною, відтак такою, що підлягає скасуванню.
Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 11 лютого 2021 року адміністративний позов задоволено.
Із цим рішенням суду першої інстанції не погодилося Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області та оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що зазначене рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги, як доказ по справі, пояснення свідка ОСОБА_2 . Оскільки, як зазначив свідок, після вчинення дорожньо-транспортної пригоди позивач вийшов із транспортного засобу Peugeot Boxer, д.н.з. НОМЕР_1 та покинув місце події. Однак, через певний проміжок часу (10 хвилин) з`явилася на місце події і особи, які були на місці події, в тому числі ОСОБА_2 , затримали позивача до приїзду працівників поліції. Тобто, свідок ОСОБА_2 прямо вказав працівникам поліції на особу, яка керувала вказаним автомобілем.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.
У відповідності до ч. 3 ст. 268 і ч. 4 ст. 229 КАС України неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких мотивів.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що всупереч обов`язку доказування правомірності рішення відповідача, останнім не представлено жодних доказів вчинення особою правопорушення. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що   постановою серії БАА № 651440 від 20 вересня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126  КУпАП  та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 гривень.
Згідно цієї постанови, ОСОБА_1 19.09.2020 о 23:55 год в м. Волочиськ по вул. Ватутіна, 2, керував автомобілем Peugeot Boxer, д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи реєстраційного документа на транспортний засіб, чим порушив п. 2.1 б  ПДР  України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 126  КУпАП.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до п. «б» п. 2.1.  Правил дорожнього руху, затверджених  постановою Кабінету Міністрів України  від 10.10.2001 № 1306  (далі  ПДР  України), водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, реєстраційний документ на транспортний засіб.
Частиною 1  ст. 126 КУпАП, передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).
Таким чином, закон пов`язує відповідальність, яка передбачена ч. 1  ст. 126 КУпАП, за не пред`явлення для перевірки, зокрема, реєстраційного документа на транспортний засіб, у випадку керування такою особою транспортним засобом.
Пунктами 2, 5, 6 ч. 1  ст. 32  Закону України «Про Національну поліцію» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин)  встановлено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках:
2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення;
3) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події;
6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.
З системного аналізу вищенаведених норм права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що право працівників органів Національної поліції перевіряти наявність реєстраційного документу на транспортний засіб, кореспондується із обов`язком водія мати при собі такий документ та на вимогу працівника поліції пред`явити його, у випадках виключний перелік яких визначений законом.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 19.09.2020 о 23:55 год в м. Волочиськ по вул. Ватутіна, 2, керував автомобілем Peugeot Boxer, д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи реєстраційного документа на транспортний засіб, чим порушив п. 2.1 б  ПДР  України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 126  КУпАП.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до матеріалів справи (а. с. 44) додано пояснення свідка ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.09.2020, які в розумінні ст. 72 КАС України та  ст. 251 КУпАП  є належним доказом по справі.
Згідно цих пояснень, ОСОБА_2 19.09.2020 близько 23 год 50 хв в м. Волочиськ на вул. Ватутіна, став свідком того, що водій Peugeot Boxer, д.н.з. НОМЕР_1 пересувався на вказаному автомобілі на великій швидкості, після чого в`їхав в огорожу будинку по вул. Ватутіна 2. Після чого водій вийшов з автомобіля то покинув місце події. Орієнтовно через 10 хвилин водій вищенаведеного автомобіля повернувся на місце події та знову хотів втекти, але особи, які перебували на місці події, в тому числі ОСОБА_2 , затримали позивача до приїзду працівників поліції. 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, пояснення свідка ОСОБА_2 оцінив критично, так як у них не зазначено жодних ідентифікуючих даних водія, який керував автомобілем Peugeot Boxer, д.н.з. НОМЕР_1 . 
Однак, суд апеляційної інстанції зауважує, що судом першої інстанції помилково не взято до уваги пояснення свідка ОСОБА_2 , оскільки свідок прямо вказав працівникам поліції на особу ( ОСОБА_1 ), яка керувала вказаним автомобілем та вчинила дорожньо-транспортну пригоду. Крім цього, свідок ОСОБА_2 безпосередньо запобіг втечі з місця події позивача.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивачем при розгляді справи, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції не додано доказів, які б підтверджували, що на момент розгляду поліцейським справи про адміністративне правопорушення, у позивача був реєстраційний документ на транспортний засіб Peugeot Boxer, д.н.з. НОМЕР_1 .
Отже, аналіз фактичних обставин справи, установлених під час її розгляду, у їх взаємному зв`язку та сукупності мотивів, покладених в основу оскаржуваної постанови, дає підстави для висновку про доведеність у спірних правовідносинах належними та допустимими доказами вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при задоволенні позову допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми процесуального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття постанови про відмову у задоволені позову.
Керуючись ст. ст. 268, 271, 272, 286, 308, 315, 317, 321, 322,  КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області задовольнити. 
Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 11 лютого 2021 року у справі № 161/3402/21 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	В. В. Ніколін 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 09.04.2021.