ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/824/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/1087/20 Категорія: 305010400 	Гудзенко В.Л. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н.  І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року	м. Черкаси	

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.
секретар Торопенко Н.М.

учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1 ;
відповідач: ОСОБА_2 ;
третя особа: ОСОБА_3 ;
особа, яка подає апеляційну скаргу: ОСОБА_2 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_2  на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення збитків, 

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що їй на підставі договору дарування від 29 серпня 2017 року належить 1/6 частка житлового будинку по АДРЕСА_1 .
Зазначена 1/6 частка цього житлового будинку утворює окрему ізольовану квартиру під АДРЕСА_2 , право власності на яку належним чином зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 339671108 (запис внесено 29 серпня 2017 року). Інша 1/6 частка житлового будинку по АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 , яка також утворює окрему ізольовану квартиру АДРЕСА_3 та межує стінними перегородками з її квартирою АДРЕСА_2 .
Позивачка вказує, що вона не може в повній мірі користуватися своєю власністю (квартирою) за призначенням, оскільки відповідач постійно руйнує цегляні перестінки, які розмежовують їхні квартири, що не дозволяє їй там проживати.
03 жовтня 2017 року відповідачем закладено камінням вхідні двері до її квартири, а замки з вхідної частини квартири розібрані, що унеможливлює відкриття замків із зовнішньої сторони та перешкоджає їй у доступі до своєї квартири.
Потрапивши до квартири, вона виявила, що в коридорі квартири з правої сторони, у двох місцях, проламані наскрізь цегляні стіни, вибито отвір до квартири відповідача розміром приблизно 1х2 метри. У кімнаті 6-4 проламана наскрізь цегляна стіна та вибито отвір розміром 1х2 метри. Посередині кімнати 6-4 розпочато мурування стіни цеглою висотою більше1 метра. У цих кімнатах пошкоджені стіни в деяких місцях.
Згідно з висновком № 08-02-2018/1, наданим фахівцями приватного підприємства «Домірент», вартість відновлювальних робіт належної їй квартири АДРЕСА_4 , складає 320 400 грн.
ОСОБА_1 вважає, що вказана шкода їй завдана неправомірними діями відповідача, а тому просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь 320 400,00 грн. на відшкодування завданих збитків.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06 травня 2020 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 16 липня 2020 року, в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 09 грудня 2020 року рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06 травня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 16 липня 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 лютого 2021 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 320400 грн заподіяних збитків та 1500 грн витрат на правничу допомогу.
Рішення суду обґрунтоване тим, що позивачкою доведено, а відповідачем не спростовано завдання ОСОБА_1 ОСОБА_2 збитків у розмірі, встановленому висновком приватного підприємства «Домірент».
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 лютого 2021 року і закрити провадження, у зв`язку з відсутністю предмета спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України; постановити окрему ухвалу на підставі ст. 262 ЦПК України щодо дій ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з ознаками злочину – шантаж, шахрайство і вимагання; припинити повноваження на ОСОБА_3 на здійснення представництва третьої особи на стороні позивача щодо предмета спору.
У апеляційній скарзі вказує, що суд необґрунтовано повернув йому зустрічну позовну заяву від 09 лютого 2021 року з підстав пропуску строку її подання і не долучив до матеріалів справи копію заяви.
Вважає, що суд повинен був розглядати справу за правилами загального позовного провадження.
Зазначає, що при відкритті провадження, суд безпідставно залучив до участі у справі третю особу ОСОБА_3 , який не має повноважень, встановлених законом для участі у справі і вчинення процесуальних дій, оскільки не пройшов процедуру призначення згідно статті 53 ЦПК України.
Вказує, що суд не врахував, що перехід права власності на частку житлового будинку не передбачає перехід права власності на квартиру, яка продовжує залишатись спільною частковою власністю. 
Вважає, що посилання позивача на рішення Уманського міськрайонного суду від 02 липня 2004 року і технічний паспорт БТІ, які не є правовстановлюючими документами, і їх використання взамін документа, що засвідчує право власності на квартиру, є юридично нікчемним.
Звертає увагу, що згідно з даними реєстру «Суб`єкти оціночної діяльності» ПП «Домірент» або фізична особа ОСОБА_4 , які здійснювали оцінку збитків, не внесені до реєстру суб`єктів оціночної діяльності, яким видано сертифікат та не є суб`єктом оціночної діяльності в Україні. 
Відповідно до Державного реєстру оцінювачів ОСОБА_4 анульовано свідоцтво оцінювача за напрямом оцінки 1.1 (спеціалізація «Оцінка нерухомих речей (нерухомого майна, нерухомості)», у тому числі земельних ділянок та майнових прав на них).
Вважає, що висновок ПП «Домірент» є нікчемним, оскільки виконаний за усним договором із позивачкою; у ПП «Домірент» відсутній сертифікат суб`єкта оціночної діяльності; підприємство з 2017 року не здійснює господарську діяльність, не сплачує податки; не відповідає вимогам Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав».
Також скаржник стверджує, що неправильна оцінка (заниження) збитків оцінювачем призвела до недоплати судового збору за позовну заяву та апеляційну скаргу.
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 подали відзив на апеляційну скаргу і просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
У відзиві вказують, що відповідач прямо підтверджує свою причетність до руйнування квартири позивачки, просто вважає такі свої дії правомірними. 
Зазначають, що ОСОБА_2 не подавав відзив на позовну заяву, тобто не заперечував проти викладених у ній обставин і фактів, у тому числі щодо своєї причетності до руйнування стін квартири позивачки та розміру заподіяної шкоди.
Вказують, що ПП «Домірент», яке визначало розмір шкоди, має право на проведення вказаних розрахунків, оскільки одним із видів його діяльності є діяльність з «Оцінювання ризиків та завданої шкоди».
Звертають увагу, що відповідач проти визначеної у позові суми не заперечував та жодних аргументів щодо її безпідставності не наводив.
ОСОБА_2 подав заперечення на відзив, в якому просить не брати відзив до уваги та вказує, що збитки на суму 320400 грн він заперечує, час їх виникнення, характер, причини і обсяги не відповідають фактам і являються підробкою.
Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, учасники справи в судове засідання не з`явились, що відповідно до статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із наступних підстав.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Вказане судове рішення відповідає вказаним вимогам.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що на підставі договору дарування частки житлового будинку від 29 серпня 2017 року ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 1/6 частка житлового будинку АДРЕСА_1 , яка утворює окрему ізольовану квартиру АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29 серпня 2017 року (а. с. 5).
Інша 1/6 частка житлового будинку з відповідними надвірними будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 , яка також утворює окрему ізольовану квартиру АДРЕСА_3 та межує стінними перегородками з квартирою АДРЕСА_2 .
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 листопада 2010 року, яке набрало законної сили, по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 відносно неправомочності дій і незаконності перепланування у квартирі, в результаті чого утворено дві окремі ізольовані квартири, встановлено, що зі сторони ОСОБА_6 порушення прав ОСОБА_2 у зв`язку з проведенням робіт по переплануванню у її частині будинку – не допускалося, а ОСОБА_2 не довів, що він з вини ОСОБА_6 не може здійснити своє право на його частку будинку, зокрема при виконання своєї частини ремонтних робіт.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 вересня 2006 року, яке було залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 16 листопада 2006 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про набуття права власності на нерухоме майно, земельну ділянку за набувальною давністю та виселення без надання іншого жилого приміщення, суд задовольнив позов ОСОБА_6 та відмовив в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 . При цьому судом було встановлено, що саме ОСОБА_2 перешкоджає ОСОБА_6 користуватися її частиною будинку та створює перешкоди в доступі до кімнат та користуванні спільними приміщеннями, а ОСОБА_6 , навпаки, прав ОСОБА_2 не порушувала.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 лютого 2007 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про рейдерство спільної площі і відновлення порядку користування, суд відмовив у задоволенні даного позову, не встановивши фактів порушення прав ОСОБА_2 щодо його частки у власності з боку ОСОБА_6 .
Також, з наданої Управлінням містобудування та архітектури Уманської міської ради відповіді за №1033 від 15 липня 2010 року, вбачається, що при перевірці звернення ОСОБА_2 щодо самочинного перепланування ОСОБА_6 в квартирі спільного користування за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що рішенням виконкому від 25 лютого 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6 надано дозвіл на перепланування частини житлового будинку з метою влаштування двох ізольованих квартир з добудовою веранди розміром 1,15х2,45м та влаштування окремого входу.
Висновком головного державного санітарного лікаря м. Умані №107 від 06 листопада 2009 року на проект будівництва було погоджено проект водопостачання та каналізування житлового будинку по АДРЕСА_1 .
Відповідно до акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил від 17.05.2013 складеного інспекцією державного архітектурно – будівельного контролю у Черкаській області – при проведенні позапланової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності державних будівельних норм, стандартів і правил – порушень з боку ОСОБА_8 не виявлено.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено факт завдання їй майнової шкоди відповідачем, а останнім, у свою чергу, не надано належних доказів на спростування відсутності його вини.
Вказаний висновок суду першої інстанції відповідає відповідним нормам матеріального права (статті 319, 391, 1166, 1192 ЦК України), процесуального права (статті 12, 76-82, 89 ЦПК України), наявним у матеріалах справи доказам, а також висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у даній справі, які відповідно до статті 417 ЦПК України є обов`язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.
Також колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, що наданий позивачкою висновок приватного підприємства «Домірент», яким визначено вартість завданих їй майнових збитків, є належним доказом у справі, оскільки не спростований відповідачем.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що вказаний висновок є нікчемним, оскільки він виконаний за усним договором із позивачкою; у ПП «Домірент» відсутній сертифікат суб`єкта оціночної діяльності; підприємство з 2017 року не здійснює господарську діяльність, не сплачує податки; не відповідає вимогам Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», є безпідставними.
Так, зазначений доказ не є висновком експерта, а є письмовим доказом у справі, що відповідає вимогам статті 76 ЦПК України.
Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА_2 не спростовано належними доказами, що є його процесуальним обов`язком відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, завдання ним збитків позивачці, а також розмір таких збитків, судом першої інстанції винесено обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції необґрунтовано повернув ОСОБА_2 зустрічну позовну заяву від 09 лютого 2021 року з підстав пропуску строку її подання і не долучив до матеріалів справи копію заяви, не є предметом розгляду апеляційної скарги на рішення суду, оскільки ухвала про повернення зустрічної позовної заяви відповідно до статті 353 ЦПК України підлягає оскарженню окремо від рішення суду, що ОСОБА_2 здійснено не було.
Твердження ОСОБА_2 про те, що суд повинен був розглядати справу за правилами загального позовного провадження, не заслуговують на увагу, оскільки відповідач відповідно до частин 4-5 статті 277 ЦПК України не подавав до суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд при відкритті провадження безпідставно залучив до участі у справі третю особу ОСОБА_3 , який не має повноважень, встановлених законом для участі у справі і вчинення процесуальних дій, оскільки не пройшов процедуру призначення згідно статті 53 ЦПК України, також є безпідставними.
Так, пред`являючи позов ОСОБА_1 визначила у ньому ОСОБА_3 як третю особу у справі. Тому суд, відповідно до статті 13 ЦПК України розглядав справу в межах вимог поданої позовної заяви та підстави для залучення ОСОБА_3 в якості третьої особи в порядку, визначеному статтею 53 ЦПК України, були відсутні.
Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування обґрунтованого рішення суду першої інстанції.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 лютого 2021 року – залишити без змін.
Крім того, колегія суддів зазначає, що відсутні підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, як просить скаржник, оскільки відсутність предмету спору судом не встановлено.
Вимога апеляційної скарги про постановлення окремої ухвали на підставі ст. 262 ЦПК України щодо дій ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з ознаками злочину – шантаж, шахрайство і вимагання, не підлягає до задоволення, оскільки вказані обставини не були предметом розгляду даної справи. 
Відповідно до статті 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2  залишити без задоволення. 
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України. 

Судді