ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова 
Іменем України 

16 червня 2021 року      
м. Харків

Справа № 643/17533/18      
Провадження № 22-ц/818/3557/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Пилипчук Н.П. ,
суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.,
за участю секретаря судового засідання : Гармаш К.В.,

Учасники справи:
боржник: ОСОБА_1 ,
заінтересована особа: приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Юрій Володимирович, 
стягувач: Комунальне підприємство «Жилкомсервіс»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича, заінтересована особа – приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Юрій Володимирович, стягувач – Комунальне підприємство «Жилкомсервіс», за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі його представника ОСОБА_2 , на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 22 березня 2021 року, постановлену суддею Семеновою Я.Ю., -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича, заінтересована особа – приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Юрій Володимирович, стягувач – Комунальне підприємство «Жилкомсервіс».

В обгрунтування скарги зазначає, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. від 05 листопада 2019 року у виконавчому провадженні № 60486821 при примусовому виконанні судового наказу № 643/17533/18, виданого 20 червня 2019 року Московським районним судом м. Харкова, було накладено арешт на все належне йому майно в межах суми стягнення 4873,58 гривень. В Єдиному реєстрі боржників наявний запис, згідно з яким, ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні № 60486821, яке перебуває на виконанні приватного виконавця Близнюкова Ю.В. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. від 27 лютого 2020 року виконавчий документ, а саме – судовий наказ № 643/17533/18, виданий 20 червня 2019 року Московським районним судом м. Харкова, повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначив, що про винесення постанови про повернення приватним виконавцем виконавчого документа стягувачу йому стало відомо лише 22 січня 2021 року з відомостей, що містяться у мобільному додатку «Дія», який відобразив інформацію про наявність виконавчого провадження №60486821 та винесені по ньому постанови. Вважає, що винесена приватним виконавцем постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 27 лютого 2020 року у виконавчому провадженні № 60486821 повинна бути скасована, адже вона перешкоджає відновленню зазначеного виконавчого провадження з метою надання можливості ОСОБА_1 добровільно сплатити стягнуту з нього суму боргу та виключити відомості про нього з Єдиного реєстру боржників. Також зазначив, що приватний виконавець не здійснив усіх необхідних заходів щодо розшуку майна боржника перш ніж повернути виконавчий документ стягувачу. При таких обставинах, вважав, що винесення приватним виконавцем постанова про повернення виконавчого документа стягувачу було передчасним, а тому, вона підлягає скасуванню, як неправомірна, а відновлення наведеного вище виконавчого провадження відновить його порушене право на погашення в добровільному порядку суми боргу за вказаним вище виконавчим документом.

З урахуванням останніх уточнень просить суд визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. у виконавчому провадженні № 60486821, визнати неправомірною та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 27 лютого 2020 року, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В. у виконавчому провадженні № 60486821 з примусового виконання судового наказу № 643/17533/18, виданого 20 червня 2019 року Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс» заборгованості у сумі 4254 грн. 33 коп. та судового збору у сумі 176 грн. 20 коп.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22 березня 2021 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в особі свого представника ОСОБА_2 , просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про задоволення його скарги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що винесення приватним виконавцем постанови про повернення виконавчого документу стягувачу перешкоджає відновленню виконавчого провадження з метою надання йому можливості добровільно сплатити суму боргу та виключення відомостей про нього з Єдиного реєстру боржників.
Крім того, вказує, що наразі у нього відсутній борг перед КП «Жилкомсервіс», що було встановлено судом першої інстанції, зобов`язань перед стягувачем у виконавчому провадженні немає, а отже відсутні підстави для перебування відомостей про нього у Єдиному реєстрі боржників.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається скаржник, не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.1, 2 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання.

Згідно ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч.1 ст.448 ЦПК України).

Отже, право на звернення зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за правилами цивільного судочинства пов`язане з наявністю судового рішення, ухваленого згідно з ЦПК України, та його примусовим виконанням відповідним органом, а також у випадку якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 20 червня 2019 року Московським районним судом м. Харкова видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Жилкомсервіс» заборгованості за житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01 грудня 2015 року по 01 листопада 2018 в сумі 4254,33грн.

04 листопада 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №60486821 з виконання судового наказу №643/17533/18, виданого Московським районним судом м. Харкова 20 червня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс» заборгованості за житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01 грудня 2015 року по 01 листопада 2018 в сумі 4254,33грн. та судового збору у сумі 176,20грн. 

В рамках вказаного виконавчого провадження постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. від 05 листопада 2019 було накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_1 (а.с.52-53).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. від 27 лютого 2020 року у виконавчому провадженні №60486821 про повернення виконавчого документа стягувачу, судовий наказ №643/17533/18, виданий 20 червня 2019 року Московським районним судом м. Харкова повернуто стягувачу – КП «Жилкомсервіс», з підстав п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» - у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Одночасно роз`яснено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 27 лютого 2023 року (а.с. 68-69).

Звертаючи до суду зі скарго ОСОБА_1 зазначає, що постанова приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. від 27 лютого 2020 року у виконавчому провадженні №60486821 про повернення виконавчого документа стягувачу є передчасною, оскільки приватний виконавець не здійснив усіх необхідних заходів щодо розшуку майна боржника. Крім того, така постанова порушує його права на добровільне погашення заборгованості та позбавляє його можливості виключити відомості про нього з Єдиного реєстру боржників. Також зазначив, що жодного документу про відкриття виконавчого провадження він не отримував.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Серед основних засад (принципів) цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 18 ЦПК України).

Частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

У статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені права та обов`язки державного виконавця.
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

У статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» наведені підстави повернення виконавчого документа стягувачу.

Зокрема, п.1 ч.1 цієї статті передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Матеріали справи свідчать, що державним виконавцем були здійснені запити до відповідних органів щодо витребування відомостей про наявність у боржника рухомого та нерухомого майна, отримання ним пенсії, відомостей про те, чи працює він за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи.

Як убачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, належного ОСОБА_1 від 20 лютого 2020, постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д.А. від 29.10.2018 № 57551764 було накладено арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та яка на праві власності належить ОСОБА_1 (а.с. 54-59).

З відповіді №1059622691 від 13 січня 2020 року на запит приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. №71130460 від 11 січня 2020 до Пенсійного фонду України вбачається, що інформація про наявність у ОСОБА_1 місця роботи за трудовими та цивільно-правовими договорами у Пенсійного фонду України відсутня (а.с. 60).

Згідно з відповіддю Пенсійного фонду України №1059610979 від 13 січня 2020 на запит приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. №71130459 від 11 січня 2020 року ОСОБА_1 у Пенсійному фонді України як особа, яка отримує пенсію, - не значиться (а.с. 61).

У рамках виконавчого провадження №60486821 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В. було отримано інформацію щодо відсутності зареєстрованих за ОСОБА_3 транспортних засобів та рахунків.

Також, матеріали справи свідчать, що квартира АДРЕСА_2 , яка на праві власності належить ОСОБА_1 , станом на 05 листопада 2019 року, тобто на день накладення приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В. арешту на майно ОСОБА_1 , як боржника у виконавчому провадженні, вже перебувала під раніше накладеним арештом в іншому виконавчому провадженні №575551764.

Таким чином, з викладеного вбачається, що приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Ю.В. дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у боржника ОСОБА_1 майна на яке може бути звернене стягнення, а тому наявні правові підстави для повернення виконавчого документу стягувачу з підстав п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилання ОСОБА_1 , що він не був обізнаний про виконавче провадження, оскільки не отримував копії постанови про відкриття виконавчого провадження – колегією суддів не приймаються.

Відповідно до ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Як встановлено судом, 06 листопада 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В. на адресу, зазначеною у судовому наказі – АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 рекомендованим поштовим відправленням було направлено постанову про відкриття виконавчого провадження. Таким чином, в розумінні ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», ОСОБА_1 є таким, що повідомлений про початок примусового виконання рішення, адже йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у вказаному вище судовому наказі.

Що стосується доводів ОСОБА_1 , що винесення приватним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 27.02.2020 у виконавчому провадженні № 60486821 перешкоджає відновленню виконавчого провадження з метою надання можливості ОСОБА_1 добровільно сплатити стягнуту з нього суму боргу та виключити відомості про нього з Єдиного реєстру боржників, то вони є такими, що не відповідають дійсності.

Як пояснив в судовому засіданні представник ОСОБА_1 його довірителем в повному обсязі погашено суму боргу за вказаним вище судовим наказом.

Вказані обставини також підтверджуються листом КП «Жилкомсервіс» відповідно до якого, заборгованість за судовим наказом № 643/17533/18, виданим 20.06.2019 Московським районним судом м. Харкова, сплачено в повному обсязі (а.с.26).

Між тим, зазначена заборгованість сплачена вже після повернення виконавчого документа стягувачу.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує на те, що при застосуванні процедурних правил національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (рішення від 26 липня 2007 року у справі «Walchli v. France», від 8 грудня 2016 року «ТОВ «Фріда» проти України»).

Представник ОСОБА_1 вважає, що виконавцем вжито не всіх можливих заходів для встановлення майна, належного боржнику, на яке може бути звернуто стягнення. Зокрема, виконавець не пересвідчився, чи має боржник літак або човен, чи рахунки в банках.

Між тим, представник ОСОБА_1 не надав доказів того, що боржник дійсно мав відповідне майно.

Отже, скасування постанови виконавця з цих підстав, коли не доведено зворотного, буде проявом надмірного формалізму.

Щодо виключення відомостей про ОСОБА_1 як боржника з Єдиного реєстру боржників, то матеріали справи свідчать, що останній звертався до приватного виконавця із заявою про зняття арешту з майна, яке ним накладалось в межах виконавчого провадження та виключення його з Єдиного реєстру боржників, у зв`язку із фактичним виконанням ним вказаного вище судового рішення, однак, вона була залишена приватним виконавцем без задоволення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З позовом про зняття арешту з майна та виключення його з реєстру боржників ОСОБА_1 до суду не звертався.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановленою з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для її скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі його представника ОСОБА_2 – залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 22 березня 2021 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий –                                                                                                Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                                                       О.В. Маміна 

                                                                                                                С.С. Кругова