Справа № 465/5609/19                                Головуючий у 1 інстанції: Марків Ю.С. 
Провадження № 22-ц/811/3387/20                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 
Категорія:39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І., 
за участі секретаря: Сеньків Х.І.,
з участю представника АТ КБ «ПриватБанк» - Жарського І.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 жовтня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 125 386,20 грн. та судові витрати.
Свої позовні вимоги мотивували тим, що згідно укладеного договору № б/н від 21 квітня 2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачці кредит у розмірі 4500,00 у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 
Підписані відповідачкою заява, «Умови та правила надання банківських послуг», «Тарифи банку» складають між ним і позивачем Договір про надання банківських послуг. 
Вказували, що ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. 
Однак відповідачка, в свою чергу, не виконала покладених на неї договором обов`язків, не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. 
З огляду на зазначене, просили суд позов задовольнити і стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 125 386,20 грн., а також судові витрати у розмірі 1921,00 грн.
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 06 жовтня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення суду оскаржило Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк».
В апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності, рахуючи строк такої від дня останнього платежу за кредитом.
Зазначає, що відповідно укладеного договору № б/н від 21 квітня 2010 року відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Посилається на те, що за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору.
Враховуючи правову позицію ВС, викладену в постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, вважає, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, тобто з 31 березня 2018 року.
Звертає увагу на те, що Банком подано позовну заяву до суду у жовтні 2019 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.
Зазначає, що з матеріалів справи не вбачається та відповідачем не доведено відсутність заборгованості та виконання умов договору належним чином, а відтак вважає, що вимоги позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі.
Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. 
ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, однак про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Статтею 371 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Недотримання строків розгляду цивільних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.
Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини та, з огляду на положення Конвенції, цікавитися рухом справи є обов`язком сторони та не є порушенням права особи на доступ до правосуддя.
Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними правами.
У рішенні «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року Європейський суд з прав людини нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Враховуючи вищенаведене, вимоги законодавства щодо строків розгляд апеляційної скарги на рішення суду та зважаючи на те, що неявка належно повідомленої особи не перешкоджає розгляду справи за її відсутності, керуючись принципами ефективності судового процесу, спрямованому на недопущення затягування розгляду справи та ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглядати справу за відсутності ОСОБА_1 .
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника АТ КБ «ПриватБанк» - Жарського І.Р. на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позов подано з порушенням строків позовної давності, обставини, через які позовна давність пропущена позивачем не наведені та не доведені, суд не вбачає підстав для захисту порушеного права позивача.
З таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з таких підстав.
Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
З матеріалів справи встановлено, що відповідач ОСОБА_1 отримала кредитні картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня березня 2018 року. 
ОСОБА_1 користувалася карткою, знімала кредитні кошти, здійснювала часткове погашення кредиту, що підтверджується випискою за картковим рахунком. 
Тому, висновок суду про те, що Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 поза межами строків загальної позовної давності, встановленої ст. 257 ЦК України тривалістю у три роки, є помилковим.
З наведених мотивів, рішення суду про відмову у задоволенні позову з підстав спливу позовної давності слід скасувати та ухвалити у справі нову постанову, якою позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити.
Згідно зі ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник обв`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що відповідно до укладеного договору № б/н від 21 квітня 2010 року відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
На підтвердження укладення кредитного договору та наявності у відповідача ОСОБА_1 заборгованості за вказаним договором, позивачем АТ КБ «ПриватБанк» було надано суду першої інстанції розрахунок заборгованості за кредитним договором, копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, копію витягу з Умов та правил надання банківських послуг, копію довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка «Універсальна», 30 днів пільгового періоду, підписану Нєверовою Н.К.
Підписана ОСОБА_1 . Довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду, серед інших істотних умов кредитування містить умови щодо розміру базової відсоткової ставки в місяць, а також за такою сторонами обумовлено розмір та порядок нарахування пені та штрафів за прострочення сплати заборгованості за кредитним договором.
В цій довідці зазначено, що з прикладами використання кредитних коштів, відповідач ознайомлена (арк. спр. 10-зворот). 
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 не оспорювала умови кредитування та отримання нею встановленого банком розміру кредитного ліміту.
Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем надано не було.
З урахуванням наявності в матеріалах справи зазначеної вище довідки, підписаної позичальником, апеляційний суд доходить висновку про обізнаність відповідача з умовами кредитування, зокрема, з розміром відсоткової ставки за процентами, тому в даному випадку, правові висновки, що містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, не можуть бути застосовані.
Отже, позивачем доведено, що з моменту підписання відповідачем анкети-заяви між банком та ним укладено кредитний договір шляхом приєднання до запропонованого банком договору, а також доведено, що відповідач був повідомлений про умови кредитування, в тому числі про відсоткову ставку за користування кредитними коштами.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
З матеріалів справи встановлено, що у заяві-анкеті від 21 квітня 2010 року, підписаній сторонами, не зазначена процентна ставка, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, чи інших видів відповідальності.
Однак, у довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду, з якою був ознайомлений позичальник ОСОБА_1 , про що свідчить проставлений нею підпис, зазначено, що базова відсоткова ставка становить 2,5 % в місяць. 
Базова ставка кредитування у розмірі 2,5 % в місяць становить 30 % річних (2,5 % х 12 місяців).
За наведених обставин, позовну вимогу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом та заборгованість за процентами за користування кредитом з 21 квітня 2010 року по 30 липня 2018 року належить задовольнити та стягнути таку з ОСОБА_1 .
Пунктом другим частини першої ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Статтею 382 ЦПК України, передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З матеріалів справи встановлено, що при поданні позову АТ КБ «ПриватБанк» сплачено 1921 грн. судового збору (арк. спр. 43) та 2881 грн. 50 коп. (арк. спр. 133) сплаченого судового збору банком за подання апеляційної скарги.
Враховуючи те, що позовні вимоги апеляційним судом задоволено повністю, всього з відповідача ОСОБА_1 в користь АТ КБ «ПриватБанк» належить стягнути 4802,50 грн. судових витрат.
Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення. 
Позов АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 21 квітня 2010 року в сумі 125 386 гривень 20 копійок, що складається з 4470 гривень заборгованість за кредитом, 120 916 гривень 20 копійок заборгованість за процентами за користування кредитом з 21 квітня 2010 року по 30 липня 2018 року.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 4802 гривні 50 копійок судових витрат.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 22 червня 2021 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.