ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" травня 2021 р.                                                                   Справа №921/548/20

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії
головуючого судді  -  О.Л. Мирутенко 
суддів                        -  Г.Т. Кордюк
                                 - О.С. Скрипчук
секретаря судового засідання: К. Кострик 
Розглянувши в порядку письмового провадженя апеляційну скаргу АТ “НАК “Нафтогаз України”
на рішення Господарського суду Тернопільської області від 14.12.2020
у справі №921/548/20 
за позовом: АТ “НАК “Нафтогаз України”
до відповідача: Комунального підприємства теплових мереж Тернопільської обласної ради “Тернопільтеплокомуненерго”
про: стягнення 99 369,62 грн. з яких 66285,40 грн. боргу за переданий природний газ, 17420,40 грн. пені, 5340,89 грн. 3%річних та 10322,93 грн. інфляційних втрат

ВСТАНОВИВ :
Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 14.12.2020, суддя Стадник М.С., позов АТ “НАК “Нафтогаз України” було задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства теплових мереж Тернопільської обласної ради “Тернопільтеплокомуненерго” на користь Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” 66 285 грн 40 коп. боргу за переданий природний газ, 8 710 грн 20 коп. пені, 5 340 грн 89 коп. 3% річних та 10 304 грн 00 коп. інфляційні втрати, та 2102 грн судового збору. В решті позову було відмовлено.
З даним рішенням не погодилося АТ “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” і оскаржило його в апеляційному порядку в частині відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що воно в цій частині винесене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема, судом невірно застосовані норми ст.233 Господарського кодексу України, ст.ст.549-552,599,625 Цивільного кодексу України, ст.ст.236 та 238 ГПК України. При цьому апелянт-позивач просить стягнути з відповідача 8710,2 грн неустойки та 18,93 грн інфляційних втрат.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від 08.02.2021 справу №921/548/20 було передано на розгляд колегії суддів у складі: Мирутенко О.Л. – головуючий суддя, Кордюк Г.Т., Скрипчук О.С.
   Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 15.02.2020 було відкрито апеляційне провадження за  апеляційною  скаргою Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” на рішення Господарського суду Теронопільської області від 14.12.2020 у справі №921/548/20. Зобов`язано відповідача у справі подати суду відзив на апеляційну скаргу. Роз`яснено сторонам, що апеляційна скарга буде розглянута  в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
          Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 07.04.2021 було призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження на 17.05.2021.
За приписами ч. 13    ст. 8 ГПК України    розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно ст. 270 ГПК України,    апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення Господарського суду Тернопільської області від 14.12.2020 у справі №921/548/20 – скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 18,93 грн інфляційних втрат, враховуючи наступне.
Відповідно до ст.. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Як вбачається з матеріалів справи, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось з позовом до Комунального підприємства теплових мереж Тернопільської обласної ради "Тернопільтеплокомуненерго" про стягнення 99 369,62 грн., з яких: 66 285,40 грн. боргу за переданий природний газ, 17 420,40 грн. пені, 5 340,89 грн. 3% річних та 10322,93 грн. інфляційних втрат.
При цьому позивач зазначив, що між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (відповідно до      постанови Кабінету Міністрів України №226 від 06.03.2019     перейменовано в Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі – Постачальник)) та Комунальним підприємством теплових мереж Тернопільської обласної ради "Тернопільтеплокомуненерго" (далі – Споживач), керуючись Законом України “Про ринок природного газу”, Положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єкти ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2017р. №187 (далі – Положення) та іншими нормативно-правовими актами укладено 05.10.2017р. Договір постачання природного газу №8452/1718-КП-30 з врахуванням Додаткової угоди №1 від 06.04.2018р. (далі – Договір).
Відповідно до умов Договору сторони взяли на себе зобов`язання:
- природний газ, що постачається за договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями, та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями. Постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017р. по 31 березня 2018р. природний газ обсягом до 12,9 тис. куб. метрів та з 01 квітня 2018р. по 31 травня 2018р. - природний газ обсягом до 0,9 тис. куб. метрів у тому числі за місяцями (тис. куб. метрів): жовтень 2017р. – 0,7; листопад 2017р. – 2,0; грудень 2017р. – 2,7; січень 2018р.– 2,8; лютий 2018р.- 2,5; березень 2018р.- 2,2;  квітень 2018р. – 0,9, а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах договору (п. 1.2, 2.1 Договору);
- приймання-передача природного газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному місяці постачання, оформляється актом приймання-передачі (п. 3.1 Договору);
- ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором на дату його укладання становить 7907,20 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) – 20 %, усього до сплати разом – 9488,64 грн. (п. 5.2 Договору);
- оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки (п. 6.1 Договору); 
- сторони погоджуються, що під час перерахування коштів у призначення платежу посилання на номер договору є обов`язковим. Оплата за природний газ здійснюється таким чином:
1) Споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений Постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на Споживача поширюється дія статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання";
2) в будь-якому випадку, Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 6.1 Договору – в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу;
3) з поточного рахунка Споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений Постачальником Споживачеві у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на Споживача не поширюється дія статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" в частині відкриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання;
4) шляхом зарахування Постачальником коштів, що надійшли від Споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості – за наявності заборгованості у Споживача за договором (п.п. 6.2, 6.3 Договору);
- у разі прострочення Споживачем оплати згідно пункту 6.1 Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 8.2 Договору); 
- строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 років (п. 10.3 Договору);
- згідно п. 12.1 Договору, такий набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису Постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017р. до 31 травня 2018р. (включно), а в частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення.
Постачальник, на виконання умов Договору, протягом жовтня 2017 – березня 2018 року поставив Споживачу природний газ в кількості 15,534 тис. куб. м. на загальну суму 147 396, 54 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 31.10.2017р. в обсязі 0,258 тис. куб. м на суму 2448,07 грн., від 30.11.2017р. в обсязі 2,644 тис. куб. м на суму 25087,97 грн., від 31.12.2017р. в обсязі 3,192 тис. куб. м на суму 30287,74 грн., від 31.01.2018р. в обсязі 3,299 тис. куб. м на суму 31303,02 грн., від 28.02.2018р. в обсязі 3,230 тис. куб. м на суму 30      648,31 грн., від 31.03.2018р. в обсязі 2,911 куб. м на суму 27621,43 грн., які підписані представниками сторін без заперечень, підписи яких скріплені печатками сторін Договору.
Відповідно до наданих позивачем виписок по рахунку за період з 01.09.2017р. по 31.01.2020р. відповідачем перераховано 72477,44 грн., разом з тим позивач просить стягнути 66285, 40 грн., яка не оплачена останнім, що стало підставою для звернення позивача з позовом про стягнення суми боргу, інфляційних нарахувань, річних та пені.
Укладений між сторонами договір, за своєю правовою природою є договором поставки, порядок виконання якого регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Господарського кодексу України (далі  ГК України).
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України);
Відповідно до ст. 655 ЦК України, яка кореспондується з ч.1 ст. 265 ГК України      за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму;
Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару ( ст. 692 ЦК України);
Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Підстави припинення зобов`язання передбачені ст.ст. 202 - 205 ГК України, ст.ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 
Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. 
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Матеріалами справи підтверджено та не заперечується відповідачем, що станом на день прийняття рішення судом сума боргу за поставлений природній газ у жовтні 2017р. – березні 2018р. згідно Договору постачання природного газу №8452/1718-КП-30 від 05.10.2017р. становить 66      285, 40 грн., а тому в частині основного боргу позов підлягає до задоволення як обґрунтовано заявлений. 
Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачені ст. 625 ЦК України, втрати пов`язані з інфляційними процесами в державі, за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, а три проценти річних - платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, тому дані платежі не є відповідальністю за порушення грошового зобов`язання і не відносяться до санкцій.
Відповідно до п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012р. "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права", а також листа Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97р. "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ", при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. 
Відповідно до ст. ст. 546, 549 ЦК України, 230 ГК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею), іншими видами забезпечення встановленими договором або законом. При цьому, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно частини 6 статті 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. 
Згідно ст.ст. 1, 2 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 22.11.1996р., платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, при цьому розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Відповідно до ст. 258 ЦК України та ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано та стягуються такі санкції протягом строку позовної давності в один рік, при цьому позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України.
Передбачений сторонами розмір відповідальності за порушення грошового зобов`язання у п. 8.2 Договору відповідає вищезазначеним нормам чинного законодавства. 
Суд першої інстанції, перевіривши на відповідність нараховані позивачем на прострочену суму боргу 3% річних, обгрунтовано встановив правомірність таких нарахувань на суму 5    340, 89 грн., які підлягають до задоволення.
Щодо заявленої суми пені – 17420, 40 грн., то суд першої інстанції, керуючись вищезазначеними нормами, перевіривши на відповідність розрахунок суми заявлених позивачем позовних вимог, також обгрунтовано встановив правомірність її нарахування.
Суд першої інстанції, розглянувши клопотання відповідача про зменшення пені, визнав за можливе задовольнити його. При цьому, суд виходив із наступного.
За приписами ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. В даному випадку береться до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Зазначена норма ГК України кореспондується з ч. 3 ст. 551 ЦК України, згідно якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. 
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам (наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків), поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.
З матеріалів справи та пояснень представника відповідача вбачається наявність наступних підстав для зменшення розміру пені: 
- відповідачем кошти були перераховані постачальнику на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання у відповідності до вимог Порядку №217 від 18.06.2014р., а тому відповідач не міг самостійно впливати на порядок оплати послуг з постачання природного газу, що надавались йому на підставі договору №8452/1718-КП-30 від 05.10.2017р., оскільки у даному випадку, у відповідача була відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за природний газ, а всі кошти, які надходять на рахунок споживача, уповноваженим банком самостійно розподіляються згідно з затвердженим поставами НКРЕП алгоритму та перераховуються на рахунок позивача;
- відповідно до Балансу (Звіту про фінансовий стан) на 30 вересня 2020 року та Звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 9 місяців 2020 року, у Комунального підприємства теплових мереж Тернопільської обласної ради "Тернопільтеплокомуненерго" поточні зобов`язання складають – 34 369 тис. грн. (за попередній аналогічний період -37 891тис.грн.) , збиток – 8 107 тис.грн. (за попередній аналогічний період -5 161 тис. грн.).
Виходячи із матеріальних інтересів обох сторін, їх фінансового стану, співмірності належних до сплати відповідачем штрафних санкцій і суми заборгованості та ступеня вини відповідача у виникненні спору, відсутності у відповідача можливості самостійно впливати на порядок оплати послуг з постачання природного газу, враховуючи, що заборгованість виникла через важкий фінансовий стан підприємства, а також те, що позивач не надав судам доказів на підтвердження понесених збитків по Договору поставки, суд першої інстанції обгрунтовано визнав за можливе зменшити суму пені на 50%, та стягнути 8 710, 20 грн, а в решті суми пені – відмовити.
Суд першої інстанції, перевіривши на відповідність нараховані позивачем на прострочену суму боргу інфляційні нарахування, встановив їх правомірність в розмірі 10304,00 грн. інфляційних втрат, які підлягають до задоволення як обґрунтовано заявлені.
В частині стягнення з відповідача 18,93 грн. інфляційних нарахувань (за зобов`язаннями грудня 2017 року та січня 2018 року) суд першої інстанції відмовив, оскільки як слідує із розрахунку позивача, останнім здійснено нарахування інфляційних втрат на суму боргу з врахуванням інфляційних втрат, тобто "інфляційні" нараховані на "інфляційні", що є на думку суду першої інстанції неправомірним. 
Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитися не може з наступних підстав.
При розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України “Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003. Порядок індексації грошових коштів визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 Постанови КМУ №1078). Отже, при обчисленні інфляційних збитків за наступний період, до початкової заборгованості включається вартість грошей (боргу), яка визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній період.
З огляду на таке, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду погоджується з методикою розрахунку інфляційних збитків відповідно до статті 625 ЦК України, яка передбачає такий математичний підхід, що дозволяє включення інфляційних збитків попереднього періоду до загальної суми боргу, яка обраховується із застосуванням індексів інфляції, визначених Держстатом України на наступні періоди, без переривання ланцюга розрахунку у випадку зниження інфляції менше 100% (дефляції)».   
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19.          
Згідно ч.1-2 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
За таких обставин справи, колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами апелянта про необхідність скасування рішення Господарського суду Тернопільської області від 14.12.2020 року у справі №921/548/20 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 18,93 грн інфляційних втрат.
З огляду на викладене, колегія Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Тернопільської області від 14.12.2020 року у справі №921/548/20 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 18,93 грн інфляційних втрат винесене з порушенням вказаних норм права, а тому його слід скасувати в цій частині. 
Апеляційний суд приймає нове рішення в цій частині, яким стягує з Комунального підприємства теплових мереж Тернопільської обласної ради “Тернопільтеплокомуненерго”(вул. Київська, 3а, м. Тернопіль, 46016, ідентифікаційний код – 03353590) на користь Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код – 20077720) 10322,93  десять тисяч триста двадцять дві гривні дев`яносто три копійки інфляційних втрат.
Судові витрати слід покласти на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України Західний апеляційний господарський суд 
Постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Тернопільської області від 14.12.2020 року у справі №921/548/20 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 18,93 грн інфляційних втрат.
Постановити в цій частині нове рішення. Позов Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” задовольнити частково.
Стягнути з Комунального підприємства теплових мереж Тернопільської обласної ради “Тернопільтеплокомуненерго”(вул. Київська, 3а, м. Тернопіль, 46016, ідентифікаційний код – 03353590) на користь Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код – 20077720) 10322,93  десять тисяч триста двадцять дві гривні дев`яносто три копійки інфляційних втрат.
В іншій частині рішення Господарського суду Тернопільської області від 14.12.2020 року у справі №921/548/20 залишити без змін.
Стягнути з Комунального підприємства теплових мереж Тернопільської обласної ради “Тернопільтеплокомуненерго”(вул. Київська, 3а, м. Тернопіль, 46016, ідентифікаційний код – 03353590) на користь Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код – 20077720) 6,81 грн (шість гривень вісімдесят одну копійку) в повернення судового збору сплаченого за апеляційний перегляд.
Господарському суду Тернопільської області видати накази на виконання даної постанови.

Головуючий суддя                                                                                   О.Л. Мирутенко   

Судді:                                                                                                  Г.Т. Кордюк

                                                                                                                               О.С. Скрипчук