Справа № 132/2013/20
Провадження № 22-ц/801/871/2021
Категорія: 45
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєлін Є. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2021 року	Справа № 132/2013/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд складі колегії суддів судової палати 
у цивільних справах:
судді-доповідача Рибчинський В.П.,
суддів Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 25 січня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної злочином,

в с т а н о в и в:
У липні 2020 року  ОСОБА_1 звернулась з позовом до  ОСОБА_2  третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної злочином, мотивуючи позовні вимоги тим, що в провадженні Калинівського районного суду Вінницької області перебувала кримінальна справа №132/1163/20 по обвинуваченню ОСОБА_2 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України, яка на підставі ухвали суду від 04.06.2020р. закрита з нереабілітуючих обставин, за спливом строку притягнення до відповідальності. Так, згідно обвинувального акту, ОСОБА_2 будучи службовою особою, всупереч вимог ст. 37 Закону України «Про нотаріат», маючи умисел на підроблення офіційного документу – довідки Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, з метою використання вказаного документу іншою особою, передбачаючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в інтересах своєї дочки ОСОБА_3 , шляхом складання завідомо неправдивих документів, склала офіційний документ – довідку про те, що ОСОБА_4 , як спадкоємець за заповітом прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , вступивши в управління спадковим майном, що підтверджується висновком судово-технічної експертизи та почеркознавчої експертизи №5906/5907/19-21 від 25.10.2019 р., та посвідчила печатками Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, з метою його подальшого використання. Також ОСОБА_2 підробила заповіт від імені ОСОБА_5 , надавши своїй дочці ОСОБА_3 дублікат заповіту, в якому зазначила, що ОСОБА_5 все своє майно заповідала ОСОБА_6 . Підроблення ОСОБА_2 вказаних офіційних документів призвело до юридичних наслідків, а саме того, що ОСОБА_3 використала вказану довідку та дублікат заповіту, подавши їх до Калинівського районного суду Вінницької області з метою незаконного заволодіння майном – земельною часткою (пай) ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Іванів Калинівського району Вінницької області, і була її рідною тіткою, сестрою її покійної матері ОСОБА_7 . Як з`ясувалось відповідач, перебуваючи секретарем Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, зловживаючи своїм службовим становищем – видала своїй дочці ОСОБА_3 підроблені довідки на спадкове майно, яке залишилось після смерті її тітки ОСОБА_5 . Дане спадкове майно складається із земельної частки (паю) розміром 2,13 в умовних кадастрових гектарах, що належала померлій ОСОБА_5 на підставі Сертифікату про право на земельну частку (пай) серії ВН №0481287, номер запису 363, виданого на підставі рішення Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області, номер земельної ділянки 660. Отже, розмір матеріальної шкоди складає згідно оцінки експерта – 48 061,00грн., і визначає вартість втраченого нею майна внаслідок вчиненого відповідачем злочину майна. Посилаючись на вимоги ст.ст.22, 1166 ЦК України, звернулась до суду із вказаним позовом, який просить задовольнити.
В подальшому ОСОБА_1 подала заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь вартість земельного паю 48 061,00 грн та 28 836,60 грн в якості упущеної вигоди.
Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 25 січня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.
З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Калинівського районного суду Вінницької області перебувало на розгляді кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018020160000358 від 02.07.2018р., за обвинувальним актом, складеним у відношенні ОСОБА_2 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України (справа № 132/1163/20).
Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_2 у відповідності до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а також на підставі рішення 5-ої сесії 5-го скликання Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області № 186 від 19.01.2007р., рішення 1-ої сесії 6-го скликання Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області № 4 від 16.11.2010р., рішення 1-ої сесії 7-го скликання Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області № 4 від 12.11.2015р., обрано секретарем Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області. Посаду секретаря Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області ОСОБА_2 обіймала з 19.01.2007р. по 16.11.2017р. ОСОБА_2 ознайомлена 30.12.2010р. з Посадовою інструкцією секретаря сільської ради та виконавчого комітету № 145 від 30.12.2010р. Згідно п.2.10 цієї Посадової інструкції, ОСОБА_2 складає та засвідчує нотаріальні дії, а відповідно до п.2.3, здійснює повноваження сільського голови у випадку, передбаченому ч.1 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Таким чином, ОСОБА_2 перебуваючи на посаді секретаря Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, була уповноважена на вчинення нотаріальних дій згідно ст.37 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до примітки 1 до ст. 364 КК України, ОСОБА_2 як секретар Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області була наділена організаційно-розпорядчими обов`язками щодо здійснення нотаріальних дій та адміністративно-господарськими обов`язками у випадку відсутності сільського голови. Так, в липні 2014 року ОСОБА_2 будучи службовою особою, всупереч вимог ст.37 Закону України «Про нотаріат», достовірно знаючи, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, грубо порушуючи основні принципи служби в органах місцевого самоврядування, підриваючи авторитет органів місцевого самоврядування, маючи умисел на підроблення офіційного документа – дублікату заповіту, з метою використання вказаного документа іншою особою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, в інтересах своєї дочки – ОСОБА_3 , в невстановленому досудовим розслідуванням місці, шляхом складання завідомо неправдивих документів, склала офіційний документ – дублікат заповіту від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 , посвідчений 07.08.2013р., в який внесла неправдиві відомості про те, що ОСОБА_5 усе своє майно, де б воно не було із чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті та на що матиме право за законом заповідає ОСОБА_6 . Після чого, ОСОБА_2 посвідчила дублікат заповіту своїм особистим підписом, що підтверджується висновком судово-технічної та почеркознавчої експертизи № 5906/5907/19-21 від 25.10.2019р., як особи уповноваженої на вчинення нотаріальних дій в Іванівській сільській раді Калинівського району Вінницької області та поставила печатку Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області. Вказаний дублікат заповіту видала ОСОБА_3 з метою його подальшого використання. Крім цього, маючи єдиний злочинний умисел та мету, а саме визнання права власності земельної частки (паю), що належала ОСОБА_5 за ОСОБА_3 , ОСОБА_2 будучи службовою особою, 04.07.2014р. маючи умисел на підроблення офіційного документа – довідки Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, з метою використання вказаного документа іншою особою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, в інтересах своєї дочки ОСОБА_3 , шляхом складання завідомо неправдивих документів, склала офіційний документ – довідку № 991 від 04.07.2014р., видану виконавчим комітетом Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області про те, що ОСОБА_3 дійсно фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , так як похоронила її та вступила в управління спадковим майном, та посвідчила своїм особистим підписом, що підтверджується висновком судово-технічної та почеркознавчої експертизи № 5906/5907/19-21 від 25.10.2019р., та посвідчила печатками Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, з метою його подальшого використання. Підроблення ОСОБА_2 вказаних офіційних документів, призвело до юридичних наслідків, а саме того, що ОСОБА_3 використала вказані документи, подавши їх до Калинівського районного суду Вінницької області, з метою незаконного заволодіння майном – земельної частки (паю) ОСОБА_5 . Дублікат заповіту від 07.08.2013р. та довідка № 991 від 04.07.2014р., за особистим підписом ОСОБА_2 , стали підставою для прийняття Калинівським районним судом Вінницької області рішення про визнання права власності земельної частки (паю), яка належала ОСОБА_5 за ОСОБА_3 . Таким чином, ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, а саме в службовому підробленні, тобто складанні і видачі завідомо неправдивих документів.
Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 04.06.2020 р., звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України, на підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення її до кримінальної відповідальності. Закрите кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018020160000358 від 02.07.2018р. відносно ОСОБА_2 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ОСОБА_1 на підтвердження своїх позовних вимог не надано суду жодних належних та допустимих доказів, зокрема які б свідчили, що вона є спадкоємцем померлої ОСОБА_5 , та які б містили усі обов`язкові елементи складу цивільного правопорушення.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно зі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі наданих сторонами доказів, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Пленум Верховного Суду України у абз. 1 п. 2 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6 (з наступними змінами) наголосив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Таким чином, для застосування вимог ст. 1166 ЦК України суд повинен встановити наявність певних обставин, а саме - якими саме неправомірними діями відповідача було заподіяно шкоду позивачу і чи є між цими діями та шкодою безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Як на підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_1 надала суду копію ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 04.06.2020р. у справі №132/1163/20, згідно якої звільнено обвинувачену ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України на підставі п.п.2, 3 ч.1 ст.49 КК України, а кримінальне провадження № 12018020160000358 від 02.07.2018р. закрите та копію рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 06.12.2019р. у справі № 132/4138/19, відповідно до якого встановлено факт прийняття ОСОБА_1 спадщини в порядку спадкування за законом після смерті тітки ОСОБА_5 .
Разом з тим, судом встановлено, що відповідно до ухвали Вінницького апеляційного суду від 03 вересня 2020 року апеляційне провадження у справі № 132/4138/19 за позовом ОСОБА_3 до Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 22 липня 2014 року закрито.
Не погодившись з ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03 вересня 2020 року ОСОБА_1 оскаржила її до Верховного Суду.
Постановою Верховного Суду від 25 листопада 2020 року ухвалу Вінницького апеляційного суду від 03 вересня 2020 року змінено в частині правового обґрунтування мотивів закриття провадження, зокрема встановлено, що ОСОБА_1 не відноситься до кола осіб, які мають право на спадкування після ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відповідно до ЦК УРСР племінники спадкодавця до спадкування за законом не закликаються, а тому її права та обов`язки оскаржуваним рішенням не вирішувались.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалась на те, що внаслідок підробки ОСОБА_2 заповіту, позивачка була позбавлена права на прийняття спадщини в порядку спадкування за законом після своєї тітки ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Проте такі вимоги позивачки є безпідставними, оскільки відповідно до ст. 530 ЦК Української РСР  при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).
З аналізу зазначеної норми вбачається, що племінники спадкодавця до спадкування за законом не закликаються, а відтак, оскільки ОСОБА_1 є племінницею ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому вона не відноситься до кола осіб, які мають право на спадкування після ОСОБА_5 , а відповідно її права на спадкування не були порушені.
Крім того, слід зазначити, що матеріали справи не містять судового рішення про визнання заповіту ОСОБА_5 недійсним, тобто на момент ухвалення судом першої інстанції рішення він є чинним.
Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенції) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалили законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 25 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:                                 В.П. Рибчинський
Судді:                                                 Л.О. Голота
                                                                               Т.О. Денишенко