ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 червня 2021 року           справа № 200/4333/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гайдара А.В., суддів Компанієць І.Д., Ястребової Л.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції України на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року в справі № 200/4333/20-а (головуючий І інстанції Бабаш Г.П., складено у повному обсязі 26 лютого 2021 року в м. Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Державної Азовської морської екологічної інспекції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державна екологічна інспекція України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

                                                           УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з заявою про заміну способу та порядку виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної Азовської морської екологічної інспекції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державна екологічна інспекція України, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії. 
В обґрунтування заяви зазначено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 08.10.2020 у справі № 200/4333/20-а за позовом ОСОБА_1 до Державної Азовської морської екологічної інспекції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державна екологічна інспекція України, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Державної Азовської морської екологічної інспекції щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні щорічних відпусток за 2008-2011 роки в кількості 92 календарних дні. Зобов`язано Державну Азовської морську екологічну інспекцію нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток за 2008-2011 роки в кількості 92 календарних дні, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення із займаної посади – 26.03.2020.
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2021 апеляційну скаргу Державної Азовської морської екологічної інспекції залишено без задоволення, а рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08.10.2020 в справі № 200/4333/20-а залишено без змін.
На підставі постановлених судами рішень позивачем направлено інформаційний запит до Державної Азовської морської екологічної інспекції щодо отримання відомостей про суми нарахування ОСОБА_1 грошової компенсації за 92 календарні дні невикористаних щорічних відпусток та про спроможність їх виплати.
Листом голови Комісії з ліквідації Державної Азовської морської екологічної інспекції позивача повідомлено, що у зв`язку із знаходженням Державної Азовської морської екологічної інспекції в стадії припинення, Державна Азовська морська екологічна інспекція не може виконати рішення суду від 08.10.2020 року в частині виплати грошової компенсації за 92 календарні дні невикористаних днів щорічної відпустки.
Крім того, позивачем зазначено, що Держекоінспекція України є центральним органом, Державна Азовська морська екологічна інспекція її територіальним органом та їй підпорядковується, фінансування та розподіл визначає саме Держекоінспекція України, тому виконання рішення суду може здійснити лише Держекоінспекція.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року в задоволенні заяви про заміну способу та порядку виконання рішення суду відмовлено. Замінено сторону виконавчого провадження у справі № 200/4333/20-а з Державної Азовської морської екологічної інспекції (ЄДРПОУ 37989735) на Державну екологічну інспекцію України (ЄДРПОУ 37508533).
Не погодившись з ухвалою суду, Державна екологічна інспекція України звернулась з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд не надав належної правової оцінки фактичним обставинам справи в сукупності з нормами чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, у зв`язку із чим дійшов хибного висновку про заміну сторони виконавчого провадження у справі з Державної Азовської морської екологічної інспекції на Державну екологічну інспекцію України.
Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Державна екологічна інспекція України надала до суду клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з неможливістю розгляду справи в режимі відеоконференції та бажанням взяти участь у розгляді справи.
Положеннями ч. 1 ст. 205 КАС України регламентовано, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У заявленому клопотанні не доведено існування обставин, які є такими виключними випадками.
Статтею 223 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 205 цього Кодексу.
Вказані норми кореспондуються зі ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, нормами якої встановлено відкладення розгляду справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Дослідивши клопотання Державної екологічної інспекції України суд дійшов висновку, що воно не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов наступних висновків.

Пунктом 5 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) закріплено принцип обов`язковості судових рішень.
За приписами ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що на теперішній час лише Державна екологічна інспекція України є правонаступником майнових прав і обов`язків Державної Азовської морської екологічної інспекції та має можливість виконати судове рішення.
Відповідно до частини 1 статті 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
При цьому під способом виконання рішення слід розуміти визначену судовим рішенням послідовність і зміст вчинення виконавчих дій виконавцем відповідно до Закону України "Про виконавче провадження". Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та порядок здійснення захисту прав і свобод стягувача.
Відповідно до частини 3 статті 378 КАС України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Отже, під зміною способу і порядку виконання рішення розуміється прийняття судом нових заходів, спрямованих на реалізацію судового рішення в разі неможливості його виконання у порядку і спосіб, раніше встановлений судом.
Суд вважає, що механізм зміни способу і порядку виконання рішення може бути застосовано у виключних випадках у разі, якщо іншим чином забезпечити належне виконання такого є неможливим. При цьому у випадку обрання такого процесуального засобу суд не може змінити зміст самого рішення.
Таким чином, при вирішенні питання можливості зміни способу виконання судового рішення необхідно з`ясувати чи не призведе таке до зміни первісно обраного позивачем способу захисту своїх прав та інтересів.
Як вбачається з резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08.10.2020, суд зобов`язав Державну Азовської морську екологічну інспекцію нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток за 2008-2011 роки в кількості 92 календарних дні, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення із займаної посади – 26.03.2020. 
Тобто, рішенням суду встановлено спосіб виконання судового рішення шляхом зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому зміст вказаного рішення суду повністю відповідав обраному позивачем способу захисту порушеного суб`єктом владних повноважень права та, на думку суду, повинен був забезпечити ефективне його відновлення.
Разом з тим, зміна способу виконання рішення суду від 08.10.2020 у спосіб, зазначений позивачем, змінить суть резолютивної частини зазначеного рішення, оскільки при його прийнятті судом не досліджувалися питання визначення конкретного розміру суми, що підлягає стягненню на користь позивача.
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджує викладений в оскаржуваній ухвалі висновок про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про зміну способу і порядку виконання рішення в цій справі.
Що стосується висновків місцевого суду про наявність підстав для заміни сторони відповідача по справі, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з вимогами ч. 1, 4 ст. 379 КАС України у разі вибуття однієї з сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
У матеріалах справи відсутні подання державного виконавця або заява сторони в справі про заміну сторони виконавчого провадження.
Колегія суддів зазначає, що вищенаведена норма процесуального Закону не передбачає заміну сторони виконавчого провадження з ініціативи суду.
Таким чином, ухвала Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року в частині заміни сторони виконавчого провадження у справі № 200/4333/20-а з Державної Азовської морської екологічної інспекції на Державну екологічну інспекцію України постановлена з порушенням норм процесуального права. Наведене зумовлює необхідність задоволення вимог апеляційної скарги в цій частині та скасування ухвали суду першої інстанції в частині заміни сторони виконавчого провадження.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції в частині заміни сторони виконавчого провадження неправильно встановлені обставини справи та ухвалу прийнято без додержання норм процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції – зміні.
Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статями 139, 291, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції України на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року в справі № 200/4333/20-а – задовольнити частково.
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року в справі № 200/4333/20-а – змінити.
Абзац другий резолютивної частини ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року – виключити.
В іншій частині ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року в справі № 200/4333/20-а – залишити без змін.
Повний текст судового рішення складено та підписано 08 червня 2021 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                      А. В. Гайдар 

                                                                                          І. Д. Компанієць

                                                                                          Л. В. Ястребова