Дата документу 14.06.2021 Справа № 310/8786/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 310/8786/20 Головуючий у 1-й інстанції: Кошева О.А.
 
провадження № 22-ц/807/1375/21         Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2021 року                                                         м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В., суддів Подліянової Г.С., Кочеткової І.В.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 січня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 28.01.2008р. відповідач отримала кредит, підтвердивши свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання  банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, складає між нею та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Але відповідачем у відповідності до умов договору погашення заборгованості не здійснюється за графіком погашення кредиту та процентів.
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 11.10.2020р. має заборгованість у сумі  32 804,88 гривень, яка складається з наступного: 21 928,81 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 0,00- заборгованість за поточним тілом кредиту; 21 928,81 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 1 791,56 - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит; 9 084,51  грн.  – нарахована пеня; 0,00 грн.   – нарахованої комісії, яку позивач просив стягнути та понесені судові витрати з відповідача.

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 січня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ „ПриватБанк” заборгованість за кредит-
ним договором б/н від 28.01.2008р. у розмірі 21 928,81 грн. та судовий збір  - 1405 гривень.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» у особі представника Крилової О.Л. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог і в цій частині ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. В іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не враховано, що позивачем надані належні та допустимі докази на підтвердження укладення договору між сторонами, яким визначено відсотки за кредитним договором, пеню, штраф, порядок їх нарахування та розмір.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.
Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України вбачається, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, до яких відповідно до пп. 1, 2 ч. 6 статті 19 ЦПК України належать справи з ціною позову, що не перевищує 100 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, справи незначної складності.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволено з наступних підстав.

Отже, рішення суду в частині задоволення вимоги банку ?про стягнення з відповідачки заборгованості по тілу кредиту в? ?сумі 21 928,81 грн. сторонами не оскаржується, а тому у відповідності до ч.1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається, оскільки суд апеляційної інстанції переглядає справу лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Таким чином, апеляційний суд переглядає справу лише в частині відмови в задоволенні? ? позовних вимог банку про стягнення з відповідачки відсотків відповідно? до вимог ст. 625 ЦК України та пені.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові в цій частині, суд виходив з того, що Умови та правила надання банківських послуг, надані позивачем, не містять підпису відповідача, а в заяві позичальника від 28.01.2008р. відсутня домовленість щодо сплати відсотків та пені за невиконання умов договору.
Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає наявним у справі доказам, на які суд уваги не звернув та належно не оцінив, припустившись неповноти у встановленні фактичних обставин справи.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається 
таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Встановлено, що 10.04.2008р. ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, у якій були визначені такі умови: бажаний кредитний ліміт у розмірі 600 грн., базова процентна ставка за користування кредитом – 3 % на місяць на залишок заборгованості, тобто це свідчить про волевиявлення останньої на отримання кредитної картки «Універсальна. 30 днів пільгового періоду» ( а.с. 15). Ця карта видавалась під відкритий 28.01.2008р. рахунок, а номер картки – НОМЕР_1 .
За змістом анкети-заяви ОСОБА_1 10.04.2008 року погодилась, що вказана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг (а.с. 15, зворот). Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердила, що ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були наданні останній для ознайомлення в письмовому вигляді.

Проте суд правильно визнав, що Умови та правила надання банківських послуг не є складовою кредитного договору, оскільки відомостей про приєднання до вказаної редакції умов шляхом їх підписання відповідачем та погодження з нею їх змісту матеріали справи не містять.
Також ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду". З вказаної довідки вбачається, що сторони погодили наступні умови кредитування: базова процентна ставка за користування кредитом в розмірі 3 проценти щомісяця (нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів в році); погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7 процентів від суми заборгованості, але не менше 50 гривень та не більше залишку заборгованості; пеня за невчасне погашення заборгованості, яка складається з пені в розмірі базової процентної ставки за договором поділеної на 30 днів, яка нараховується за кожен день прострочення, та пеня в розмірі 1 проценту від заборгованості, але не менше 30 
гривень в місяць, яка нараховується 1 раз в місяць, за наявність прострочення по кредиту та 
процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму 50 гривень та більше; штраф при порушенні термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів, в сумі 500 гривень + 5 процентів від суми заборгованості по кредитному ліміту (а.с.16).

Отже, істотними умовами кредитного договору є розмір кредиту, розмір процентів, які повинен сплачувати позичальник за користування кредитом, та порядок повернення кредиту і сплати процентів, а також відповідальність за невиконання або неналежне виконання цих умов у вигляді пені та штрафів.

Підписавши заяву та довідку (міститься два підписи позичальника), які є складовими частинами кредитного договору, позичальник відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодилася на такі умови кредитного договору, взяла на себе відповідні зобов`язання. 
Так, зазначаючи, що надані позивачем докази взагалі не містили умов, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), суд першої інстанції у порушення вимог статей 89 ЦПК України не звернув уваги на те, що у довідці про умови кредитування від 10.04.2008р., яку суду надав банк, долучивши до позовної заяви, зазначена процентна ставка у розмірі 3 % щомісячно, зазначено розмір щомісячних платежів, строк їх внесення (до 25 числа місяця, наступного за звітним), вказано розмір комісії на залишок заборгованості, зазначені розмір пені та штрафу за порушення умов договору (а. с. 16). А також не зважив, що частково аналогічні умови містить і анкета-заява.
Відтак суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про ненадання позивачем належних доказів у підтвердження погодження з відповідачем розміру процентів за користування кредитними коштами та пені.

Але банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути пеню і проценти, нараховані на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, а не загальні проценти, що нараховуються за користування кредитними коштами, які визначені у заяви у розмірі 3 % щомісячно.
На тепер в скарзі банк зазначає, що суд першої інстанції, хоча і посилався на правові висновки, викладені у постанові ВП ВС від 03.07.2019р., але ним не звернуто уваги, що у цій же постанові зазначено, що позичальник, який несвоєчасно повернув суму позики, зобов`язаний сплатити кредитору грошову суму з урахуванням приписів статті 625 ЦК України, але суд, на думку банку, відмовив у цих вимогах, взагалі не вмотивувавши підстави такої відмови. 
Колегія наголошує, що з цього приводу Велика Палата ВС 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17 прийшла до висновку, що наслідком неправомірного користування чужими коштами, тобто прострочки виконання грошового зобов`язання (як договірного, так і не договірного), є нарахування процентів річних у відповідності до ч. 2 статті 625 ЦК України. Правомірне ж користування чужими грошовими коштами може передбачати виплату процентів, розмір яких визначено законом або договором за правилами ч. 1 статті 1048 ЦК України.
Враховуючи викладене, визначальним у застосуванні наведених вище норм є визначення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомір-
но, тобто настає прострочення виконання зобов`язання. До цього моменту можливо нарахування процентів як плати, згідно до частини першої статті 1048 ЦК України, після цього моменту нараховуються проценти річні у відповідності до частини другої статті 625 ЦК України.
Таким чином, після спливу строку виконання зобов`язання, наступає відповідальність, передбачена статтею 625 ЦК України, згідно до положень якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або судом.
Колегією встановлено, що банк, пред`являючи вимоги про погашення існуючої заборгованості по кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 1791,56 грн. 

Такі відсотки банк визначав як обумовлені Умовами та правилами надання банківських послуг та визначив їх розмір у ставці 84 % - для картки «Універсальна. Голд». 

Між тим, оскільки Умови та правила надання банківських послуг не визнано складовою договору, укладеного між сторонами на підставі анкети-заяви від 10.04.2008р., таких умов не містить ані ця анкета-заява, ані Довідка про умови кредитування, які підписані відповідачем, то і обумовлену Умовами та правилами надання банківських послуг ставку відсотків відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі 84 % не можна застосовувати як неузгоджену.

Що стосується можливості нарахування відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, за ставкою, передбаченою цією нормою у розмірі 3 %, то в даному випадку вона не може бути застосована, оскільки судом визначено, та колегія погоджується з цим, що строк повернення кредиту у анкеті-заяві та Довідці про умови кредитування не визначався, а тіло кредиту стягнуто на підставі ч. 2 статті 530 ЦК України на вимогу кредитора. Тому право на застосування статті 625 ЦК України за ставкою 3 % у позивача ще не настало, оскільки його вимоги задоволені рішенням суду, у випадку невиконання якого і виникне відповідне право у банку як у стягувача. 

Інших вимог щодо відсотків за користування кредитом банком заявлено у цьому позові не було. 
Щодо вирішення позовних вимог про стягнення пені, апеляційний суд виходить з наступного.
Оскільки пеня була узгодженні Довідкою про умови кредитування, у відповідності та у розмірі з якою нараховувалась відповідачу, то заборгованість по пені підлягає стягненню з відповідача на користь банку у заявленому розмірі в сумі 9084,51 грн., оскільки ОСОБА_1 , отримавши позовну заяву, відзиву на неї не надала, про застосування строку позовної давності до ухвалення рішення в цій справі на клопотала ( а.с. 56).

Зважаючи на все вище наведене, колегія визнає апеляційну скаргу банку частково обґрунтованою, тому у відповідності до вимог п.п. 1, 2 ч. 1 статті 376 ЦПК України змінює рішення суду в частині розміру стягнутої заборгованості, збільшивши суму стягнення на розмір пені в сумі 9 084,51 грн., та визначивши остаточну суму заборгованості з її урахуванням у розмірі 31 013,32 грн.

Приймаючи постанову про зміну рішення суду, колегія у відповідності до приписів статті 141 ЦПК України вирішує питання щодо розподілу судових витрат у справі. 

Банком за пред`явлення позову до суду з ціною 32 804,88 сплачено судовий збір в сумі 2102 грн., за подання апеляційної скарги – 3153 грн., а всього – 5255 грн., а позов задоволено на суму – 31 013,32 грн., тому до компенсації позивачу за рахунок відповідача належить сума судового збору у розмірі: 31013,32 х 5255 : 32 804,88 =4968,01 грн. 

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.. 

Заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 січня 2021 року змінити в оскаржуваній частині - в частині розміру стягнутої судом заборгованості, збільшивши її за рахунок задоволення вимог щодо пені у сумі 9084,51 грн., та визначивши остаточно до стягнення заборгованість у розмірі 31 013,32 грн., та скасувати в частині стягнення судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір в сумі 4 968,01 грн. 
В іншій оскаржуваній части рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Постанова прийнята, складена та підписана 14 червня 2021 року.

Головуючий:                                                                         Маловічко С.В.

Судді:                                                                                          Кочеткова І.В.

                        Подліянова Г.С.