ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року 
м. Київ
справа № 640/2076/19
адміністративне провадження № К/9901/1592/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Усенко Є.А.,
суддів: Гімона М.М.,  Гусака М.Б., 
розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК КРИМЕНЕРГО" до Головного управління ДФС у м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, третя особа - Офіс великих платників податків ДФС, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, касаційне провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Акціонерного товариства «ДТЕК КРИМЕНЕРГО» на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.11.2020 (головуючий суддя Федотов І.В., судді Бужак Н.М., Кучма А.Ю.),
У С Т А Н О В И В:
У лютому 2019 року Акціонерне товариство «ДТЕК КРИМЕНЕРГО» (далі - АТ «ДТЕК КРИМЕНЕРГО», позивач) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - ГУ ДФС, відповідач), Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві (далі - ГУ ДКСУ у м. Києві), третя особа - Офіс великих платників податків ДФС (далі - ОВПП ДФС, третя особа), в якому просило: визнати протиправною бездіяльність ГУ ДФС у м. Києві, що полягає у невнесенні до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість даних щодо суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 91346363,34 грн., що підлягає поверненню на рахунок АТ «ДТЕК КРИМЕНЕРГО» за січень 2015 року; зобов`язати ГУ ДФС у м. Києві внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість дані щодо суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 91346363,34 грн, що підлягає поверненню на рахунок АТ "ДТЕК КРИМЕНЕРГО" за січень 2015 року; стягнути з Державного бюджету України через ГУ ДКСУ у м. Києві  заборгованість з відшкодування податку на додану вартість за січень 2015 року по податковій декларації з податку на додану вартість за січень 2015 року № 9237090937 від 19.11.2015 в розмірі 91346363,34 грн та пеню в сумі 51927607,47 грн, нараховану на суму заборгованості з відшкодування податку на додану вартість за період з 30.01.2016 по 20.01.2019.
Окружний адміністративний суд м. Києва рішенням від 22.10.2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2019, адміністративний позов задовольнив.
30.09.2020 на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду від представника АТ «ДТЕК КРИМЕНЕРГО» адвоката Золотухіна Р.М. надійшла заява про ухвалення у справі № 640/2076/19 додаткового судового рішення про стягнення на користь АТ «ДТЕК КРИМЕНЕРГО» за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у м. Києві 220  000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.
На підтвердження витрат на правничу допомогу представник позивача надав копії: договору № 26-КрЕ від 31.05.2019 про надання юридичних послуг; додаткової угоди № 1 від 18.12.2019 до договору № 26-КрЕ від 31.05.2019, акта надання послуг №60 від 22.09.2020; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 10.11.2020 у задоволенні заяви представника АТ «ДТЕК КРИМЕНЕРГО» про ухвалення додаткового судового рішення у справі № 640/2076/19 відмовив.
Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення, апеляційний суд виходив з того, що позивач не надав доказів фактичних витрат на правничу допомогу в розмірі 220 000,00 грн (квитанції до прибуткового касового ордера, платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документа, касового чеку тощо). Суд апеляційної інстанції відхилив посилання представника позивача на додаткову угоду від 02.10.2020 до договору № 26-КрЕ від 31.05.2019 про надання юридичних послуг, згідно з якою оплата наданих послуг здійснюється протягом 90 днів з моменту набрання рішенням суду законної сили, зазначивши, що відшкодуванню підлягають виключно фактичні витрати на правничу допомогу.
АТ «ДТЕК КРИМЕНЕРГО» подало до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.11.2020, у якій, просить скасувати зазначене судове рішення та прийняти нове рішення, яким заяву позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та інших витрат по справі №640/2076/19 задовольнити.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС). 
Доводи позивача в касаційній скарзі обґрунтовані посиланням на те, що норми процесуального закону передбачають можливість стягнення не тільки судових витрат, які вже фактично понесені стороною, а й судових витрат, що мають бути сплачені у майбутньому за умови підтвердження розміру таких витрат належними доказами. Так, позивач наголошує, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката підтверджується актом надання послуг № 1 від 11.09.2020, який було додано до заяви позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Заперечуючи проти касаційної скарги, відповідач просить залишити скаргу без задоволення як безпідставну.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи відповідача щодо вимог касаційної скарги, правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права та дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до статті 132 КАС судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відшкодування витрат на професійну правничу допомогу врегульовано статтею134 КАС. Відповідно до частини другої цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
За приписами пунктів 1, 2 частини третьої статті 134 КАС розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС).
Відповідно до частини п`ятої статті 134 КАС розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Загальний порядок розподілу судових витрат визначений статтею 139 КАС, частинами першою, третьою якої встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина сьома статті 139 КАС).
КАС у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено, безвідносно до наявності в матеріалах справи відповідних платіжних документів.
Таке застосування норм статті 139 КАС відповідає правовому висновку Верховного Суду, який зроблений, зокрема в постановах від 26.06.2019 (справа №813/481/18), від 21.01.2021 (справа №280/2635/20).
Застосувавши норму частини сьомої статті 139 КАС (з урахуванням відповідно до норми частини п`ятої статті 242 КАС вище наведеного висновку Верховного Суду), суд касаційної інстанції визнає неправильним висновок суду апеляційної інстанції, що підставою відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу може бути відсутність документа про сплату коштів у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги. 
Відповідно, помилковим є і висновок суду апеляційної інстанції, що позивач не довів обставини щодо його витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу.
Для визначення суми зазначених судових витрат, на відшкодування якої має право позивач, суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з обставин у справі та фінансового стану обох сторін. Такі критерії відповідають нормам статті 134 КАС. Ці критерії також застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу. 
Керуючись статтями 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «ДТЕК КРИМЕНЕРГО» задовольнити частково.
Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.11.2020 скасувати, а справу направити до Шостого апеляційного адміністративного суду на новий розгляд.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Є.А. Усенко М.М. Гімон  М.Б. Гусак