Єдиний унікальний номер 235/7908/20 
Номер провадження 22-ц/804/1091/21        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
                            
26 травня 2021 року Донецький апеляційний суду складі:
головуючого-судді  Мальованого Ю.М.,
суддів:                       Папоян В.В., Канурної О.Д.,  
за участю:
секретаря судового засідання Гладуха О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 235/7908/20 за позовом Акціонерного товариства Комерцій-ний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, з апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Красноар-мійського міськрайонного суду Донецької області від 03 лютого 2021 року (суддя першої ін-станції ОСОБА_2 ), -
   
В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 29 вересня 2011 ро-ку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та прави-лами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не вико-нувала, внаслідок чого станом на 18 жовтня 2020 року виникла заборгованість в загальній сумі 50 463 грн. 96 коп., з яких: 32 470 грн. 12 коп. - заборгованість за тілом кредиту;  в т.ч.  32470 грн. 96 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту, 10 990 грн. 56 коп. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 7003 грн. 28 коп. - нарахована пеня. Вказану заборгованість АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача на свою користь.
Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 лютого 2021 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним до-говором № б/н від 29 вересня 2011 року у сумі 32 470 грн. 12 коп. та витрати по сплаті судово-го збору у сумі 1 352 грн. 43 коп. 
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 понесені витрати за надання пра-вової допомоги у сумі 1 426 грн. 40 коп. 
У задоволенні  іншої частини позовних вимог відмовлено.   
   Не погоджуючись із рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької обла-сті від 03 лютого 2021 року в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Калінін С.К., в апеляційній скарзі, посилаю-чись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Кра-сноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 лютого 2021 року та  ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.   
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі факти-чні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки  наявним у матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за со-бою неправильне вирішення справи по суті, не сприяв повному та об`єктивному її розгляду.   
Висновки суду суперечать висновкам, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 і які мають застосовуватися іншими судами.
Вважає, що заборгованість за тілом кредиту в розмірі 32 470 грн. 12 коп.  не підтвердже-на належними доказами. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за простроченим ті-лом кредиту не є первинним документом. Вказаний розрахунок  підписано представником «ПриватБанку», однак не зазначено посади, прізвища, імені та по батькові представника. То-му, на думку скаржника, такі розрахунки заборгованості не можуть бути допустимими дока-зами обставин, викладеними банком у позовній заяві.
Судом не досліджено наданої позивачем виписки по картковому рахунку відповідача. Відповідач здійснив повернення кредитних коштів позивачу, та сума повернутих відповідач-кою кредитних коштів значно перевищує суму отриманого нею кредиту.
  З огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується відповідачем в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, апеляційний суд, виходячи із наданих йому повноважень, перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, та відповідно й апеляційним судом не переглядається.
  Письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача позивачем на час розгляду справи не наданий.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не пе-решкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судове засідання апеляційного суду 26 травня 2021 року учасники справи не з`явилися.
Позивач АТ КБ «ПриватБанк» судову повістку-повідомлення про розгляд справи 26 тра-вня 2021 року отримав 05 травня 2021 року, відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача адвокат Калінін С.К. - 04 травня 2021 року відповідно, що підтверджено рекомендованими повідомленнями про отримання поштового відправлення (а.с. 182, 183, 184).
Представником відповідача адвокатом Калініним С.К. до апеляційного суду засобами електронного зв`язку надано заяву про розгляд справи у відсутність відповідача та її предста-вника (а.с. 186). 
За таких обставин, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалася, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомле-них про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апе-ляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частко-вому задоволенню.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає спра-ву за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на заса-дах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, вра-ховуючи, що заява-анкета не встановлює розмір відсотків за користування кредитом та розмір неустойки за неналежне виконання грошового зобов`язання, а надані Правила та Умови на-дання банківських послуг та Тарифи банку не підписані відповідачкою, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, саме про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 32 470 грн. 12 коп. При цьому суд не прийняв дово-ди відповідача про самовільне погашення банком щомісячних відсотків, суми яких позивач нараховував на тіло кредиту, з огляду на що вимоги банку про стягнення заборгованості у розмірі 32 470 грн. 12 коп. є необґрунтованими, оскільки вони не доведені відповідачем і розрахунок банку ним не спростований. 
Апеляційний суд не може погодитися в повній мірі з такими висновками суду в оскаржу-ваній частині з огляду на наступне.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до укла-деного договору від 29 вересня 2011 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг. Відповідно до умов Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, яку підписала ОСОБА_1 29 вересня 2011 року, вона приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які разом з Пам`яткою клієнта та Тарифами складають Договір про надання банківських послуг (а.с.12). 
До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а саме: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»; «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»; «Універсальна CONTRACT»; «Універсальна GOLD», та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку  (а.с. 13, 14-37) 
З анкети-заяви, яка підписана відповідачкою, убачається, що їй було видано платіжну кар-тку кредитка «Універсальна», даних про розмір встановленого кредитного ліміту чи розмір процентної ставки анкета-заява не містить.
Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я ОСОБА_1 , картковий рахунок № НОМЕР_1 , починаючи з 26 лип-ня 2018 року збільшено кредитний ліміт до 2 000 грн., 06 вересня 2018 року збільшено креди-тний ліміт до 4 000 грн., 11 вересня 2018 року збільшено кредитний ліміт до 6 000 грн., 13 ли-стопада 2018 року збільшено кредитний ліміт до 15 000 грн. та 16 травня 2019 року кредитний ліміт зменшено до 0 грн. (а.с. 11).
Згідно довідки позивача між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 підписано кредитний до-говір № б/н за яким було надано наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 зі строком дії з 16 жовтня 2013 року по липень 2017 року; № НОМЕР_2 зі строком дії з 14 серпня 2014 року по серпень 2018 року, № НОМЕР_2 зі строком дії з 28 липня 2015 року по серпень 2018 року, № НОМЕР_3 зі строком дії з 09 серпня 2018 року по грудень 2021 року, № НОМЕР_4 зі строком дії з 06 листопада 2018 року по квітень 2022 року (а.с. 10).
Згідно з наданим позивачем розрахунком, загальний розмір заборгованості за кредитним договором станом на 18 жовтня 2020 року становить 50 463 грн. 96 коп., з яких: 32 470 грн. 12 коп. – заборгованість за тілом кредиту, у тому числі: 32 470 грн. 12 коп. – заборгованість за простроченим тілом кредиту, 10 990 грн. 56 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 7003 грн. 23 коп. – нарахована пеня (а.с. 6-9).
Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, виходив з обґрунтованості заявле-них позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 32 470 грн. 12 коп.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст дого-вору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кре-дит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недо-держанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встанов-лені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сто-рона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумі-лі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відтак з огляду на зміст ста-тей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Велика Палата Верховного Суду під час перегляду 03 липня 2019 року судового рішення у подібних правовідносинах (справа № 342/180/17) дійшла висновку, що правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, можливо застосувати до спірних правовідносин за умови достовірного підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Отже, установивши у справі, яка переглядається, що договір був укладений шляхом офо-рмлення і підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банком послуг, а інших умов договору сторони не підписували, суд правильно зазначив, що Умови і правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору. Проте належними доказами не підтверджується, що саме додані банком до позовної заяви Умови і правила на-дання банківських послуг були чинними на час укладення договору.
Надані позивачем Умови і правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додат-кових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а та-кож, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою, і лише цей факт може свідчити про прийняття пози-чальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
З огляду на встановлені обставини, оцінивши з додержанням вимог процесуального зако-ну надані учасниками справи докази, суд дійшов вірного висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій са-мій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту пере-дання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звіт-ність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку госпо-дарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтер-ського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. 
Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи (а.с. 47-48), є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.
Зазначений правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 205/4176/18 (провадження № 61-6279св19).
З виписки за договором № б/н вбачається, що відповідач ОСОБА_1 користувалася кре-дитними коштами (отримувала готівку у банкоматі, здійснювала поповнення картки в термі-налі та в відділенні банку).
Дослідивши розрахунок заборгованості наданий позивачем, колегія суддів приходить до висновку, що заборгованість за тілом кредиту у розмірі 32 470 грн. 12 коп., яку просить стяг-нути позивач, складається із заборгованості за витратами, які були здійснені особисто позича-льником, а також із заборгованості за процентами, нарахованими позивачем, яку він вважає погашеною за рахунок тіла станом на 18 жовтня 2020 року. Таким чином, заборгованість за тілом кредиту є складовою його повної вартості, однак не є сумою, яку фактично отримав у борг позичальник.    
  Відповідно наданого позивачем розрахунку  розмір заборгованості за тілом кредиту складає 32 470 грн. 12 коп. При цьому матеріалами справи встановлено та не спростовано позивачем, що максимальний ліміт по кредиту, який був наданий позичальнику, складав 15 000 грн. Видачу кредиту у більшому розмірі банком не доведено. На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув і доводи відповідача в цій частині заслуговують на увагу.
  Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровіль-ному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, тому колегія суддів вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання повернути йому фактично отримані грошові кошти. В даному випадку така сума складає 15 000 грн. 00 грн. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) викладено правовий висновок про те, що коли фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а згідно вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, у зв`язку із чим банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Щодо посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що наданий позивачем розраху-нок заборгованості та роздруківки виписки з особового рахунку відповідачки оформлені з порушенням вимог документообігу, не засвідчені належним чином і тому не можуть бути доказом у справі колегія суддів вважає доцільним зазначити наступне. 
Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність об-ставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.ст. 76, 77 ЦПК України).
Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Тобто саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення позичальником зобов`язання, а на відпо-відача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості.
Не погоджуючись з розміром заявленої позивачем заборгованості за тілом кредиту та не визнаючи належними доказами надані позивачем розрахунок заборгованості та виписку з осо-бового рахунку відповідачки, посилаючись на відсутність заборгованості у відповідачки перед Банком, власного розрахунку з зазначенням кількості сплачених коштів на погашення отриманих коштів відповідачем на розгляд суду не надано. 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; не-відповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; по-рушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямо-ване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради євро-пейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, зверта-ється увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладе-ними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доре-чні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для при-йняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний ба-ланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лю-того 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуд-дя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належ-ним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зо-бов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрун-тування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
  Враховуючи вищезазначене, рішення суду першої інстанції має бути змінено в частині стягнення суми заборгованості за тілом кредиту, що підлягає стягненню з відповідачки ОСОБА_1 та складає 15 000 грн. 00 коп. Відповідно має бути змінений розподіл судових витрат у даній справі з урахуванням принципу пропорційності щодо розміру задоволених вимог.    
Відповідно до частин 1, 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інста-нції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відпо-відно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам 624 грн. 71 коп. ((розмір заявлених вимог – 50 463 грн. 96 коп. (100%),  розмір вимог, що підлягають задоволенню – 15 000 грн. 00 коп. (15 000, 00 х 100%):50 463,96 = 29,72%), позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2 102 грн. 00 коп. (2102,00 х 29,72% : 100%)).
Відповідачкою в обґрунтування вимог про стягнення понесених нею витрат на правову допомогу на розгляд суду надано копію ордеру (а.с. 91), копію свідоцтва про право на зайнят-тя адвокатською діяльністю (а.с. 90),  копія договору про надання правової допомоги (а.с. 98-99), копія акту виконаних робіт за договором б/н від 06 січня 2021 року (а.с. 101), меморіальні ордери на суму 2 000 грн. (а.с. 102)  та на суму 3 000 грн. (а.с. 118).
Враховуючи, що представництво інтересів ОСОБА_1 в Ковпаківському районному суді м. Суми адвокатом Калініним С.К. під час розгляду даної справи не здійснювалося, підлягають відшкодуванню витрати відповідача на правову допомогу виходячи з загальної суми понесених витрат у 4 000 грн. пропорційно розміру позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено, у розмірі 2 811 грн. 20 коп. (4 000 х 70,28% (розмір вимог, у задоволенні яких відмовлено): 100%).
Відповідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку пок-ладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити  різ-ницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. 
Відповідно до пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з пере-глядом справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідачем ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у сумі 3 153 грн. 00 грн., апеляційна скарга задоволена частково, тому відповідачу підлягає відшкодування судового збору у розмірі 1 456 грн. 06 коп.  (3 153,00 х 46,18%) ((оспорювана сума – 32 470 грн. 12 коп. (100%), розмір вимог, що підлягають задоволенню – 15 000 грн. 00 коп. ((15 000,00 х 100%): 32 470,12 = 46,18%).
Різниця судових витрат, що підлягає сплаті сторонами, становить 3642 грн. 55 коп. ((2 811,2 + 1 456,06) – 624,71) на користь відповідача.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 лютого 2021 року в частині розміру стягнутої заборгованості за тілом кредиту у сумі 32 470 грн. 12 коп. змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк (код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором № б/н від 29 вересня 2011 року станом на 18 жовтня 2020 року, яка становить заборгованість за тілом кредиту у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп.   
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3642 грн. 55коп., понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному поряд-ку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунк-том 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

   Повне судове рішення складено 26 травня 2021 року.

Головуючий суддя:                                                        Ю.М. Мальований

Судді:                                                                         О.Д. Канурна:   

                                                                                         В.В.Папоян