21.04.21
22-ц/812/749/21
Справа номер 487/5335/20 Головуючий суду першої інстанції – Афоніна С. М.
Провадження номер 22-ц/812/749/21 Доповідач суду апеляційної інстанції – Локтіонова О. В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

21 квітня 2021 року                                             м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – Локтіонової О. В.,  
суддів: Колосовського С. Ю., Ямкової О. О.,
із секретарем судового засідання – Лівшенком О. С.,
без участі учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за   апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2021 року, ухвалене о 15 год 10 хв під головуванням судді Афоніної С. М. в приміщенні суду в Миколаєві, повний текст якого складено 26 лютого 2021 року, за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору – Управління Держпраці у Миколаївській області та Державний концерн «Укроборонпром», про зобов`язання здійснити нарахування та стягнення заробітної плати за роботу у вихідні дні,

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 подав до суду вказаний позов, який неодноразово уточнював та обґрунтовував наступним.
Позивач з 23 грудня 2019 року перебував на посаді начальника юридичного відділу ДП «Миколаївський бронетанковий завод».
Наказами директора ДП «Миколаївський бронетанковий завод» його було відряджено 02 лютого та 23 лютого 2020 року терміном на 3 дні до м.Києва для участі у судових засіданнях з розгляду господарських справ.
Оскільки 02 та 23 лютого 2020 року були неробочими днями, позивач вважав, що має право на отримання заробітної плати відповідно до вимог ст.107 КЗпП України, а саме у подвійному розмірі.
На неодноразові звернення до керівництва підприємства із службовими записками про належну оплату вказаних днів, позивач отримав відмову у виплаті вказаних ним сум з посиланням на наказ Міністерства фінансів України №59 від 13 березня 1998 року «Про затвердження інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон».
ОСОБА_1 вказував, що посилання ДП «Миколаївський бронетанковий завод» на положення вищезазначеної інструкції є хибним, оскільки її положення не розповсюджуються на працівників зазначеного підприємства.
Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просив: зобов`язати ДП «Миколаївський бронетанковий завод» здійснити нарахування йому заробітної плати у подвійному розмірі за роботу у вихідні дні 02 та 23 лютого 2020 року у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.107 КЗпП України; стягнути з ДП «Миколаївський бронетанковий завод» на його користь заробітну плату за роботу у вказані дні у сумі 2682,56 грн; стягнути з відповідача судові витрати на відправку поштової кореспонденції учасникам справи в сумі 153 грн.
Відповідач та третя особа ДК «Укроборонпром» проти задоволення позову заперечували, посилаючись на безпідставність його вимог та неправильне тлумачення положень трудового законодавства.
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що на правовідносини, які склалися між сторонами вимоги наказу Міністерства фінансів України №59 від 13 березня 1998 року «Про затвердження інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон» не розповсюджуються, бо сторони не є суб`єктами застосування вказаної інструкції. Норми інструкції для сторін можуть носити тільки рекомендаційний характер. Оскільки позивач не працював у заявлені ним вихідні дні, а тільки відбував у відрядження, то на нього не розповсюджуються вимоги ст.107 КЗпП України. 
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.
Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, ОСОБА_1 зазначав, що судом першої інстанції неправильно оцінено наявні у матеріалах справи докази, а також застосовано норми матеріального права.
ДП «Миколаївський бронетанковий завод» та ДК «Укроборонпром» подали відзиви на апеляційну скаргу, у яких заперечували проти її задоволення, посилаючись на те, що її доводи є безпідставними. Рішення суду вважали законним та обґрунтованим. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що наказом директора ДП «Миколаївський бронетанковий завод» від 20 грудня 2019 року ОСОБА_1 з 23 грудня 2019 року було прийнято на посаду в.о. начальника юридичного відділу з тримісячним строком випробування, з тривалістю робочого тижня 40 год та оплатою праці згідно з окладом (а.с.103). 
23 грудня 2019 року ОСОБА_1 був ознайомлений з правилами внутрішнього трудового розпорядку дня, умовами праці на робочому місці і колективним договором ДП «Миколаївський бронетанковий завод» (а.с.102).
Наказом директора ДП «Миколаївський бронетанковий завод» від 30 січня 2020 року №11-ВР ОСОБА_1 було відряджено до м. Києва терміном на три календарних дні з 02 лютого 2020 року для участі у судовому засіданні господарського суду та участі у співбесіді ДК «Укроборонпром» для погодження на займаній посаді. Бухгалтерію підприємства зобов`язано провести нарахування та виплатити грошові кошти на відрядження із розрахунку 200 грн. добових (а.с.47). 
30 січня 2020 року ОСОБА_1 видано посвідчення про відрядження (а.с.48, 120). 
Наказом директора ДП «Миколаївський бронетанковий завод» від                     20 лютого 2020 року №17-ВР  ОСОБА_1  відряджено до м. Києва терміном на три календарних дні з 23 лютого 2020 року для участі у судовому засіданні господарського суду з оплатою згідно з КЗпП України. Бухгалтерію підприємства зобов`язано нарахувати та виплатити грошові кошти на відрядження із розрахунку 200 грн. добових (а.с.51). 
20 лютого 2020 року позивачу видано посвідчення про відрядження (а.с.52, 120).
Згідно з посадочними документами на потяг 02 лютого (неділя) та 23 лютого (неділя) 2020 року позивач відбував до м.Києва о 21 год 20 хв (а.с.49, 53).
З розрахункового листка за лютий 2020 р., відзиву та довідки випливає, що позивачу відповідачем було сплачено з 02 по 04 лютого 2020 р. та з 23 по 25 лютого 2020 р. по 1341,28 грн за кожен період, виходячи з середньогодинної заробітної плати у 83,83 грн помноженої на 16 годин. 02 та 23 лютого не оплачувалися, тому що позивач у ці дні до роботи не залучався (а.с.144-149).
03 та 17 липня 2020 року, а також 26 серпня 2020 року ОСОБА_1 звертався до ДП «Миколаївський бронетанковий завод» із заявами про необхідність оплати його роботи 02 та 23 лютого 2020 року у відповідності до положень ст. 107 КЗпП України (а.с.14-16).
Також у липні та серпні 2020 року позивач звертався із заявою про грубе порушення законодавства про працю до Державної служби з питань праці та Державного концерну «Укрборонпром» (а.с.11, 17-18).
Право на працю, закріплене у статті 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Положеннями частини 1 статті 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата – це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до вимог ст.96 вказаного Кодексу системами оплати праці є тарифна та інші системи, що формуються на оцінках складності виконуваних робіт і кваліфікації працівників. Тарифна система оплати праці включає: тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і професійні стандарти (кваліфікаційні характеристики).
Нормами статті 97 КЗпП України визначено, що оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт.
Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.
Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.
Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.
Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
Стаття 121 КЗпП України регламентує, що працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку з службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством. За відрядженими працівниками зберігаються протягом усього часу відрядження місце роботи (посада).
Працівникам, які направлені у службове відрядження, оплата праці за виконану роботу здійснюється відповідно до умов, визначених трудовим або колективним договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку.
Відповідно до вимог статті 72 КЗпП України робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі. Оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами статті 107 цього Кодексу.
Норми статті 107 КЗпП України передбачають, що робота у святковий і неробочий день (частина 4 статті 73) оплачується у подвійному розмірі: 1) відрядникам – за подвійними відрядними розцінками; 2) працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки; 3) працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму. Оплата у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день. На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку.
Пункт 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, передбачає, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. 
Згідно з розрахунком тривалості робочого часу на 2020 рік, визначеним листом Міністерства соціальної політики України від 29.07.2019 №1133/0/206-19, у лютому 2020 року було 20 робочих днів.
Колективним договором ДП «Миколаївський бронетанковий завод» від 04.05.2018, який укладений терміном до 2020 року та Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників, визначено, що нормальна тривалість робочого часу – 40 годин на тиждень, п`ятиденний робочий тиждень, загальними вихідними днями є субота та неділя. Розклад робочого дня з 8.00 год до 16.45 год (обідня перерва з 12.00 до 12.45 годин). Залучення до роботи окремих працівників у вихідні дні здійснюється лише у виняткових випадках за погодженням з профспілковим комітетом з оплатою згідно з чинним законодавством (а.с.41-46, 119).
Єдиним актом, який регулює питання відряджень у вихідні дні у ДП «Миколаївський бронетанковий завод», є Положення про оплату водіям, що знаходяться у відрядженні в вихідні дні від 02.02.2018.
Жодний інший локальний акт ДП «Миколаївський бронетанковий завод» не містить положень про відрядження.
Питання щодо службових відряджень працівників за розпорядженням керівника державного органу (поїздка державного службовця – за розпорядженням керівника державної служби), підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів, на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв`язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства) врегульовані нормами Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України №59 від 13 березня 1998 року.
Відповідач, і це ним не заперечувалося, не відноситься до суб`єктів, на яких поширюються норми вказаної Інструкції.
Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 є правильним.
Оскільки локальні акти ДП «Миколаївський бронетанковий завод» не містять положень про відрядження, а Інструкція про службові відрядження в межах України та за кордон, затверджена наказом Міністерства фінансів України №59 від 13 березня 1998 року до вказаних правовідносин застосуванню не підлягає, бо сторони не є її суб`єктами, то судом правильно констатовано, що треба визначити чи допустив відповідач порушення норм ст.107 КЗпП України.
Досліджені судом докази свідчать, що такі порушення відсутні.
Виходячи з вищевикладеного, позивачу за перебування у відрядженні з 02 по 04 лютого 2020 року та з 23 по 25 лютого 2020 року повинна була бути здійснена оплата праці за виконану роботу у розмірі не нижче середнього заробітку шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин.
Відповідач таким чином і зробив, про що свідчить довідка (а.с.149). Ним не було оплачено 02 та 23 лютого 2020 року, бо позивач у ці дні до роботи не залучався.
Вказане відповідає вимогам статей 72, 107 та 121 КЗпП України, які передбачають, що оплата за роботу у вихідний день здійснюється за години, фактично відпрацьовані.
Оскільки позивач згідно з наказом про відрядження до роботи у вихідний день не залучався, фактично 02 та 23 лютого 2020 року не працював, то відповідач правомірно не здійснив йому оплату за вказані дні.
Твердження позивача про те, що дні відбуття у відрядження, які збігаються з вихідними днями, є такими, у які працівник спеціально відряджений для роботи, про що свідчить наказ про відрядження, колегія суддів відхиляє.
Вищезазначене трудове законодавство чітко регламентує, що працівник отримує компенсацію за роботу у вихідний день, якщо він фактично працює, а не відбуває у відрядження.  
Посилання позивача на те, що було порушено його право на оплату праці у лютому 2020 року, колегія суддів вважає безпідставними.
У лютому 2020 року було 20 робочих днів. За всі дні позивачу заробітна плата виплачена, про що свідчить розрахунковий лист за лютий 2020 року. 
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, оскільки викладений ним висновок відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

 
П О С Т А Н О В И В:

 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий         О. В. Локтіонова 

Судді         С. Ю. Колосовський 
       
О. О. Ямкова 

Повний текст постанови складено 21 квітня 2021 року.