Справа № 145/559/16-ц
Провадження № 22-ц/801/1066/2021
Категорія: 16
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ратушняк І. О.
Доповідач:Якименко М. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року	Справа № 145/559/16-ц	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача: Якименко М.М.,
суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,
за участю секретаря судового засідання Лучицького А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 10 березня 2021 року, ухвалене суддею Тиврівського районного суду Вінницької області Ратушняком І.О.,

ВСТАНОВИВ:
В березні 2016 року  ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до  ОСОБА_3 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Гніванської міської ради Тиврівського району Вінницької області про відновлення становища, яке існувало раніше.
Позовна заява була мотивована тим, що ОСОБА_2  на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями в  АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0.0464 га з кадастровим №0524510500:01:005:0091. Між її земельною ділянкою та суміжною земельною ділянкою, яка розташована за адресою  АДРЕСА_2 , були облаштовані межові знаки у вигляді дерев`яного паркану. На той час відповідач паркан зняла та почала облаштовувати огорожу, під яку заклала бетонний фундамент. Закладаючи фундамент під нову огорожу, відповідач порушила межу між їх земельними ділянками, відступивши в сторону її земельної ділянки 0.54 м.
Позивач вказує, що намагалася вирішити спір в досудовому порядку, зверталася до відповідачки з проханням облаштовувати огорожу на тому самому місці, де стояв старий паркан, що відповідає фактичному користуванню їх земельними ділянками та даним земельно-кадастрової документації, на підставі якої виготовлявся її державний акт, однак її прохання відповідачкою ігнорувалися.
Вказані обставини стали підставою звернення до суду з даним позовом. 
Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 24.05.2016 замінено у справі неналежного відповідача ОСОБА_3 на належного - ОСОБА_4 та залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Гніванську міську раду.
Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 30.03.2017, яке залишене без змін постановою Апеляційного суду Вінницької області від 09.08.2018, позов задоволено. Зобов`язано ОСОБА_4 відновити межу між земельними ділянками, розташованими по   АДРЕСА_3 , які існували до порушення, згідно земельно-кадастрової документації та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №086731 від 27.12.2011. Вирішено питання про судові витрати у справі.
09.01.2019 ОСОБА_4 подала до суду заяву про перегляд зазначеного рішення за нововиявленими обставинами, як на нововивлену підставу послалась на акт відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 10.11.2015, який був одним із доказів на підтвердження вимог позивача, який не відповідає вимогам чинного законодавства та обставини викладені в ньому, мають сумніви, що стверджуються відповіддю Відділу Держгеокадастру у Тиврівському районі.
Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 10.09.2019 залучено до участі у справі в якості позивача - правонаступника померлої ОСОБА_2 – ОСОБА_1 .
Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 16.01.2020 задоволено заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами та скасовано рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 30 березня 2017 року та продовжено судовий розгляд. 
Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 10 березня 2021 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням, позивач  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 10 березня 2021 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 30 березня 2017 року за нововиявленими обставинами та залишити рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 30 березня 2017 року без змін.
В якості основних доводів скаржник посилається на те, що обставини, які повідомила відповідач, а саме: що акт відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 10.11.2015, який був одним із доказів на підтвердження вимог позивача не відповідає вимогам чинного законодавства, відповідно положень ЦПК України не є нововиявленою обставиною, оскільки не відповідає п.2 ч.2 ст. 423 ЦПК України. Скаржник вказує, що відповідачем до матеріалів справи не надано доказів того, що даний акт визнаний підробленим або завідомо недійсним. Також відповідачем, не надано будь-яких доказів правомірності своїх дій щодо зміщення нового паркану на земельну ділянку позивача. Крім того, судом першої інстанції не дотримано вимог ст. 429 ЦПК України, якою встановлено порядок розгляду заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, оскільки суд постановив 16.01.2020 ухвалу суду, яка нормами ст. 429 ЦПК України не передбачена. 
На апеляційну скаргу відповідач подала відзив, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Третя особа без самостійних вимог на предмет спору Гніванська міська рада Тиврівського району Вінницької області правом на подання письмового відзиву на скаргу не скористалась. Подала заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність при вирішенні спору покладається до думку суду.
13.05.2021 на адресу апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про призначення судової земельно-технічної експертизи.
В судовому засіданні 18.05.2021, апеляційний суд, згідно ст.126 ЦПК України, залишив без розгляду заявлене клопотання, оскільки воно було заявлене з порушенням визначеного ЦПК України порядку та понад встановлені цим кодексом строки. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали та обставини справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам рішення суду не відповідає.
Судом встановлено, що  ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , на праві власності належав житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , що розташовані на земельній ділянці площею 0,0464 га з кадастровим №0524510500:01:005:0091 (т.1 а.с.11). 
Суміжна земельна ділянка по  АДРЕСА_2  з кадастровим №0524510500:01:005:0117, перебуває у власності ОСОБА_4  (Т.1 а.с. 24). 
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказувала на те, що відповідач фактично користується частиною земельної ділянки, яка належить їй на праві приватної власності. 
Відповідно до статей 316, 317, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник  володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право  власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи  обмежений у його здійсненні.
Згідно статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання майном.
Відповідно до статтею 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей.
Відповідно до акту відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 10.11.2015,  геодезистом ОСОБА_5 встановлений самозахват земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , суміжником ОСОБА_3 (Т.1 а.с. 3).
Згідно плану землекористування у АДРЕСА_1 мають місце порушення меж земельних ділянок (Т.1 а.с. 4-5).
В акті обстеження матеріально-побутових умов проживання від 06.02.2017 встановлено, що між сусідами ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 та  ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 фактично змонтовано металевий паркан на фундаментній основі (Т.1 а.с. 107).
За висновком судової земельно-технічної експертизи № ОС-294 від 11.07.2018 (Т.1 а.с. 192-221) земельна ділянка площею 0,0008 га, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №086731 від 27 грудня 2011 року належить на правах приватної власності ОСОБА_2 , на дату проведення дослідження знаходиться у користування ОСОБА_4 , що на план-схемі співставлення розмірів та конфігурації земельних ділянок домоволодінь АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 , по фактичному користуванню та згідно правовстановлюючих документів в додатку 3 до висновку відображена як Ділянка № 1.
Тобто позивачем було доведено у визначеному ЦПК України порядку факт порушення її прав з боку відповідача.
Суд першої інстанції, скасовуючи рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 30.03.2017 за нововиявленими обставинами виходив із того, що наданий позивачем акт відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 10.11.2015, не є належним доказом на підтвердження вимог позивачки, оскільки не відповідає вимогам чинного законодавства, та обставини, викладені в ньому, сумнівні. Також, жодного розпорядження, рішення уповноваженої на те особи про створення комісії для погодження (встановлення) меж суду не надано. 
Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 423 ЦПК України визначено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом (частина четверта стаття 423 ЦПК України).
Так, нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення.
Задовольняючи заяву відповідача та скасовуючи рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 30 березня 2017 року, суд першої інстанції вище наведених вимог закону не врахував з огляду на таке. 
З листа наданого Відділом Держгеокадастру у Тиврівському районі №0.2-0.34-393/115-18 від 19.12.2018 щодо земельної ділянки з кадастровим № 0524510500:01:005:0091, яка належить ОСОБА_2 слідує, що: договір про поновлення та встановлення меж земельної ділянки з ОСОБА_2 відсутній; технічне завдання про відновлення меж земельної ділянки на ОСОБА_2 відсутнє;  відомості про повідомлення ОСОБА_4 про дату і час проведення робіт по відновленню меж земельної ділянки на місцевості по АДРЕСА_1 у відділі у Тиврівському районі Головного управління Держгеокадастру відсутні; щодо виконання робіт 10.11.2015. ОСОБА_5 по відновленню меж земельної ділянки в натурі на місцевості між суміжними земельними ділянками з кадастровими номерами 0524510500:01:005:0117 та 0524510500:01:005:0091 відомості відсутні; щодо встановлення та передачі межових знаків на зберігання ОСОБА_2 відомості відсутні (Т.2 а.с.6).
Однак доказів, що акт від 10.11.2015 року підпадає до переліку, визначеного п.2 ч.2 ст.423 ЦПК України, заява ОСОБА_4 та надані до неї документ (лист від 19.12.2018) не містять, а тому не є нововиявленою обставиною, яка б потягла скасування судового рішення, яке залишено без змін апеляційною інстанцією. 
Відповідачем до матеріалів справи не надано доказів того, що даний акт визнаний підробленим або завідомо недійсним. Також відповідачем, не надано будь-яких доказів правомірності своїх дій щодо зміщення нового паркану на земельну ділянку позивача.
Апеляційний суд звертає увагу, що позивач ОСОБА_2 не зверталася до відділу у Тиврівському районі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі.
Відновлення меж земельної ділянки зі складанням акту було проведено геодезистом ФОП ОСОБА_5 , яка є сертифікованим інженером землевпорядником. При цьому ОСОБА_5 станом на день складання акту, не була співробітником відділу у Тиврівському районі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області.
Скасовуючи рішення суду за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції не дав правової оцінки одному із головних доказів на підтвердження позовних вимог, а саме висновку судової земельно-технічної експертизи, який підтвердив фактичне користування відповідачем ОСОБА_4 частиною земельної ділянки площею 0,0008 га, яка належить на праві власності позивачу.
Суд першої інстанції при ухваленні рішення від 10.03.2021, взагалі не дав належної правової оцінки вказаному доказу, який є основним із доказів у справі, та дійшов до неправильного висновку про відмову у позові.
Обставини, на яких наголошує відповідач в заяві про перегляд рішення, не є нововиявленими обставинами, а подана заява є намаганням відповідача переглянути справу, спір в якій вже вирішено. І фактично зводяться до переоцінки доказів , які були оцінені в процесі розгляду справи.
При вирішенні питання про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених частиною другою статті 423 ЦПК України підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в статтях 424, 426 ЦПК України.
Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку».
Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_4 не довела обставин, які могли б вплинути на рішення суду першої інстанції від 30.03.2017, при цьому відповідач не надала належних доказів, що підтверджують наявність нововиявлених обставин.
Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що у ОСОБА_4 були відсутні істотні підстави визначені ч.2 ст. 423 ЦПК України для перегляду Тиврівського районного суду Вінницької області від 30.03.2017 за нововиявленими обставинами.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, в якій просила поновити строк на подання вказаної заяви. 
Нормами ч.3 ст. 127 ЦПК України передбачено, що заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.
Однак, суд першої інстанції в супереч вимогам ч.3 ст. 127 ЦПК України, одноособово ухвалою суду від 14.01.2019 вирішив питання про поновлення строку заяви відповідача, без повідомлення учасників справи, чим порушив їх право висловити думку щодо поновлення строку.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (статті 12, 13 ЦПК України).
Крім того, апеляційний суд наголошує на тому, що суд першої інстанції переглядаючи рішення за нововиявленими обставинами, не дотримався вимог ст. 429 ЦПК України, якою встановлено порядок розгляду заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами з огляду на таке.
Відповідно до 3 ст. 429 ЦПК України перебачено, що за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може:  задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення.  У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу. У разі задоволення заяви про перегляд судового рішення з підстав, визначених ч.2, п.1,3, ч.3 ст. 423 цього Кодексу, та скасування судового рішення, що переглядається, суд:  ухвалює рішення - якщо переглядалося рішення суду.
Так, ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 16.01.2020 задоволено заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами та скасовано рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 30 березня 2017 року, після чого подану заяву було призначено до судового розгляду в загальному порядку. При цьому в даній ухвалі суд першої інстанції надав оцінку рішенню суду та роз`яснив, що ухвала апеляційному оскарженню не підлягає. 
Скасовуючи ухвалою суду рішення суду першої інстанції , суд допустив грубе порушення норм процесуального права та порядок розгляду даної категорії заяв, що суперечить засадам ЦПК України.
Вінницький апеляційний суд прийшов до висновку, що позивачем було доведено обставини, якими вона обґрунтовувала позовні вимоги. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми процесуального та матеріального права, його висновки не відповідають фактичним обставинам справи, що є підставою для скасування рішення з ухваленням нового про задоволення позову в повному обсязі.
Наведені в апеляційній скарзі доводи впливають на правильність прийнятого судом рішення та спростовують висновки суду ,а тому приймаються до уваги Вінницьким апеляційним судом.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Стаття 141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до положень ст. 141, п.п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, вважає за необхідне стягнути з відповідача  ОСОБА_4  на користь позивача  ОСОБА_1 судові витрати, а саме судовий збір за подачу позовної заяви у суд першої інстанції в розмірі 551,20 грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1362,00 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376, 382-384, 389 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 10 березня 2021 року скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити. 
Зобов`язати ОСОБА_4 відновити межу між земельними ділянками, розташованими по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , які існували до порушення, згідно земельно-кадастрової документації та державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯК №086731 від 27.12.2011.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 551,20 гривень та за  подання апеляційної скарги у розмірі 1362,00 гривень. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 20 травня 2021 року.    

Головуючий                                                        М.М. Якименко
Судді:                                                             О.В. Ковальчук
                                                                               Т.Б. Сало