Справа № 152/1137/20
Провадження № 22-ц/801/1176/2021
Категорія: 53
Головуючий у суді 1-ї інстанції Мельник А. Г.
Доповідач:Ковальчук О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року	Справа № 152/1137/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                Ковальчука О.В.,
суддів :                        Сала Т. Б., Якименко М. М.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування майнової шкоди,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 12 березня 2021 року та додаткове рішення цього суду від 22 березня 2021 року, ухвалені в м. Шаргород суддею цього суду Мельником А. Г.,
В С Т А Н О В И В:
В жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» (далі – ПАТ «УСК «Княжна Вієнна Іншуранс Груп») про стягнення майнової шкоди, мотивуючи його тим, що 02 грудня 2019 року о 09-00 год на автодорозі Р-31 Літин-Хмільник-Любар-Бердичів водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_1 , на перехресті, де головна дорога змінює напрямок руху, не надав перевагу в русі транспортного засобу, що рухався по головній дорозі з права, в результаті чого транспортний засіб «Volkswagen Caddy», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 отримав механічні пошкодження. 
З постанови Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 18 лютого 2020 року у справі № 149/200/20 вбачається, що ОСОБА_2 повністю визнав свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, однак від відповідальності його було звільнено з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.
Згідно з полісом № ЕР-104953488, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ПАТ «УСК «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» на суму 100000 грн за шкоду заподіяну майну.
Внаслідок ДТП позивачу нанесена майнова шкода в розмірі 136152 грн. Станом на день подання позовної заяви автомобіль не відновлено та, відповідно до висновку експерта № 514/20-21 про проведення автотоварознавчого дослідження, вартість відновлювального ремонту із врахуванням експлуатаційного зносу запчастин, що підлягають заміні складає 105194, 32 грн.
В січні 2020 року позивачем було отримано лист від ПАТ «УСК «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» № 389 від 13 січня 2020 року про розрахунок суми страхового відшкодування, відповідно до якого належна позивачеві сума страхового відшкодування становить 78290 грн, а франшиза 2000 грн.
Позивач вважає, що ПАТ «УСК «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» зобов`язаний був сплатити при настанні страхового випадку 98000 грн, однак відшкодував їй лише 78290 грн, що на 19710 грн менше, ніж передбачено полісом. Водночас, решту майнової шкоди в розмірі 38152 грн повинен сплатити ОСОБА_2 .
Пославшись на викладене, ОСОБА_1 просила суд стягнути на її користь з ПАТ «УСК «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» майнову шкоду в розмірі 19710 грн та з  ОСОБА_2 – в розмірі 38152 грн.
Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 12 березня 2021 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  майнову шкоду в розмірі 21662,03 грн, в решті позову – відмовлено.  
17 березня 2021 року ОСОБА_2 подав до суду першої інстанції заяву про винесення додаткового рішення, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 понесені ним витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 4000 грн.
Додатковим рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 22 березня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 3000 грн. Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 361,55 грн витрат по сплаті судового збору.
Не погодившись із ухваленими рішенням від 12 березня 2021 року та додатковим рішенням від 22 березня 2021 року, позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржувані рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а у стягненні витрат на професійну правничу допомогу відмовити. 
У поданому на апеляційну скаргу відзиві ПАТ «УСК «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» зазначило, що оскаржуване рішення від 12 березня 2021 року вважає законними та обґрунтованими, а тому просить апеляційний суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваних рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення від 12 березня 2021 року та додаткове рішення від 22 березня 2021 року без змін з огляду на таке.
Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (п. 2, п. 4, п. 6 – п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України).
Згідно з ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).
Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч. 5 ст. 82 ЦПК України).
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
З матеріалів справи вбачається, що постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 18 лютого 2020 року провадження у справі № 149/200/20 про притягнення ОСОБА_2  до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків притягнення до адміністративної відповідальності. Разом з тим, в мотивувальній частині постанови вказано, що свою вину у вчиненні 02 грудня 2019 року о 09-00 год на автодорозі Р-31 Літин-Хмільник-Любар-Бердичів ДТП водій ОСОБА_2 визнав, вина його підтверджується матеріалами справи (а. с.4-5).
Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-104953488, виданого на ім`я ОСОБА_2 , страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну становить 100000 грн, розмір франшизи становить 2000 грн, забезпечений транспортний засіб: «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_1 (а. с. 74,75).
Відповідно до копії акту огляду транспортного (дефектна відомість) від 5 грудня 2019 року ОСОБА_1  була ознайомлена та погодилася з характером пошкодження транспортного засобу «Volkswagen Caddy 2.0 SDI» державний номерний знак НОМЕР_2 (а. с. 108-109).
Згідно з розрахунком коефіцієнту фізичного зносу складових КТЗ від 11 грудня 2019 року коефіцієнт фізичного зносу складових КТЗ «Volkswagen Caddy 2.0 SDI», державний номерний знак НОМЕР_2 , станом на 2 грудня 2019 року складає 0,60 (а.с.110).
У ремонтній калькуляції № 19-0267297 від 11 грудня 2019 року розраховано вартість ремонту транспортного засобу «Volkswagen Caddy», державний номерний знак НОМЕР_2 , на загальну суму 191376,18 грн, проте з вирахуванням зношення запчастин (60%) загальна сума відновлювального ремонту цього автомобіля становить 99952,03 грн. (а. с. 111-121).
27 грудня 2019 року між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» досягнуто згоди в частині розміру та способу здійснення страхового відшкодування, зокрема, що розмір страхового відшкодування становить 78290 грн (а. с. 122).
Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» листом від 13 січня 2020 року за № 389 повідомило  ОСОБА_1 , що було розглянуто матеріали стосовно ДТП, яке сталося 02 грудня 2019 року. Розрахована сума страхового відшкодування становить 78290, 00 грн, а франшиза – 2000 грн (а.с.33).
У висновку експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 19 лютого 2020 року № 514/20-21 встановлено, що розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Volkswagen Caddy 2.0 SDI», державний номерний знак НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження складає на лютий 2020 року 136152 грн; розрахункова велична матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Volkswagen Caddy 2.0 SDI», державний номерний знак НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження з врахуванням вартості вузлів та агрегатів, які можливо використати в подальшому у відповідності до п. 7.22 методики автотоварознавчої експертизи, що не були пошкодженні в автомобілі «Volkswagen Caddy 2.0 SDI» внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з врахуванням витрат на демонтаж та дефектування складових складає 105194 грн 32 коп, без врахування попиту на ринку регіону та терміну реалізації даних залишків на лютий 2020 року (а. с. 8-17).
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.
Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
За приписами ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У п. п. 4, 5 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодовувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ним і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку виплатити другій стороні, або іншій особі страхову виплату. 
Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Згідно з пунктом 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Пунктом 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
За таких обставин, врахувавши право страховика здійснити виплату без проведення експертизи у випадку досягнення згоди з потерпілим про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування, встановивши, що між позивачем та страховою компанією досягнуто згоди щодо розміру страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги про стягнення з ПАТ «УСК «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» майнової шкоди в розмірі 19710 грн, тобто на решту суми, яка була передбачена полісом, є безпідставною, тому не підлягає до задоволення. 
Водночас, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з  ОСОБА_2 різниці між фактичним розміром шкоди, визначеним у калькуляції страхової компанії (99952, 03 грн) та страховою виплатою (78290 грн), що становить 21662,03 грн, оскільки саме з вказаним розміром фактичної шкоди погодилась позивач шляхом підписання заяви щодо досягнення згоди в частині розміру та способу здійснення страхового відшкодування. 
Доводи апеляційної скарги про те, що підписання позивачем заяви щодо досягнення згоди в частині розміру та способу здійснення страхового відшкодування відбувалося в період її перебування в лікарні, у стані стресу після ДТП та супроводжувалось психологічним тиском з боку страхової компанії, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки апелянтом не надано жодного належного та допустимого доказу на їх підтвердження. 
Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права у зв`язку з неприйняттям висновку автотоварознавчої експертизи апеляційний суд відхиляє з огляду на таке. 
Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (ч. 3 ст. 102 ЦПК України).
Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.
Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в результаті перегляду справи № 390/34/17 у постанові від 10 квітня 2019 року, зробив висновок про те, що добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) – це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Під час розгляду цієї справи суд застосував доктрину “venire contra factum proprium” (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі – “non concedit venire contra factum proprium” (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), в основі якої – принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
За таких обставин, оскільки ОСОБА_1 , отримавши страхове відшкодування, тобто погодившись із калькуляцією, яка була проведена страховою компанією 11 грудня 2019 року без проведення експертизи, в подальшому самостійно здійснила оцінку заподіяних збитків, зокрема замовила 27 січня 2020 року проведення автотоварознавчої експертизи транспортного засобу Volkswagen Caddy» державний номерний знак НОМЕР_2 , без повідомлення про це ОСОБА_2 , суд першої інстанції правомірно не врахував під час розгляду цієї справи по суті заявлених вимог висновок експерта від 19 лютого 2020 року № 514/20-21.
Апеляційний суд звертає увагу, що позивач у своїй апеляційній скарзі просить скасувати додаткове рішення місцевого суду від 22 березня 2021 року, проте жодних доводів щодо його незаконності чи необґрунтованості не наводить, тому, враховуючи вимоги ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення вказаного додаткового рішення без змін.
Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення страви, тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування рішення.
Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому відхиляються.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваних судових рішень, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції - без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення, а рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 12 березня 2021 року та додаткове рішення цього суду від 22 березня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Головуючий                                              О. В. Ковальчук
Судді :                                                 Т. Б. Сало
                                                                  М. М. Якименко