П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
14 квітня 2021 року                                                                                    м. Київ
 
Справа № 359/3362/20
Провадження № 22-ц/824/5292/2021
 
Резолютивна частина постанови оголошена 14 квітня 2021 року
Повний текст постанови складено 15 квітня 2021 року
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
                                   судді-доповідача   Стрижеуса А.М., 
                                   суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                                   секретаря: Карпенка В.Р.
                                   
учасники справи:     
позивач                                 ОСОБА_1 
відповідач                             Державне підприємство обслуговування повітряного
руху  України 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, ОСОБА_1 , подану адвокатом Клименко Катериною Олегівною на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області, ухваленого у складі судді Журавського В.В. 25 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення матеріальної допомоги при звільненні працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
            В квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що в період часу з 01 квітня 1993 року по 17 березня 2020 року він працював на різних посадах в Украерорусі. На підставі наказу Украероруху №107/о від 16 березня 2020 року він був звільнений з роботи у зв`язку з виходом на пенсію на підставі ст.38 КЗпП України. Згідно вимог КЗпП України відповідач не здійснив повного розрахунку за фактично відпрацьований час з ОСОБА_1 , а саме: не виплатив матеріальну допомогу на підставі п.6.25.2 колективного договору у розмірі 20 посадових окладів. Тому ОСОБА_1 просив суд стягнути з Украероруху матеріальну допомогу у розмірі 570800 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку з 17 березня 2020 року та по день ухвалення рішення суду в даній цивільній справі.
            Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2021 року позов задоволено частково.
            Стягнути з державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу при звільненні працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію у розмірі 570800 гривень.
            В задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відмовити.
            Стягнути з державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 витрати на оплату правової допомоги у розмірі 25000 гривень.
            Не погоджуючись з рішенням суду, Державним підприємством обслуговування повітряного руху України подано апеляційну скаргу, в якій підприємство просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
            Крім того, не погоджуючись з рішенням суду, адвокатом Клименко К.О. подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила суд рішення суду першої інстанції в частині вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.
            В судовому засіданні представник Державного підприємства обслуговування повітряного руху України Загорулько К.К. підтримала доводи апеляційної скарги підприємства та заперечував проти доводів апеляційної скарги представник позивача.
            Представник позивача адвокат Казак К.І. проти доводів апеляційної скарги Державного підприємства обслуговування повітряного руху України запречував та підтримав доводи апеляційної скарги позивача.
            Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
            Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , подана адвокатом Клименко К.О., підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга Державного підприємства обслуговування повітряного руху України задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
            Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач ОСОБА_1 працював в Украерорусі на посаді старшого диспетчера-інспектора ДОК служби аеронавігаційного обслуговування. 17 березня 2020 року ОСОБА_1 звільнений з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, на підставі ст.38 КЗпП України.         Вказані обставини підтверджуються витягом з наказу Украероруху №107/о від 16 березня 2020 року (т.1 а.с.35) та копією трудової книжки, виданої на ім`я позивача (т.1 а.с.28-33).
            Розмір посадового окладу позивача становив 28540 гривень, згідно з копією довідки №19.1-03/263/20 від 07 травня 2020 року (т.1 а.с.133).
            За змістом п.6.25.2 колективного договору, укладеного між адміністрацією Украероруху та профспілками (в редакції від 01 лютого 2020 року, тобто чинній на час звільнення позивача з роботи) у випадку звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію адміністрація гарантує надання матеріальної допомоги у розмірі: при стажі безперервної роботи на підприємстві повних 5 років - 6 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом; за кожний повний рік роботи понад 5 років - по 2 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом за кожний рік. В цілому максимальний розмір матеріальної допомоги не має перевищувати 20 посадових окладів (а.с.54-55).
            У відповідності до ст.10, а також ч.1 та ч.3 ст.13 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції. Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.
            Відповідно до положення ч.1 ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.
            У відповідності до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
            Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
            Згідно з положенням ч.1 ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
            За змістом постанови Верховного Суду від 05 жовтня 2020 року у справі №359/3889/18 (провадження №61-6951св19), статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталось внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків. Відповідно до статті 117 КЗпП України підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №243/2071/18 (провадження №61-48088сво18).
            Згідно зі статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту (імпорту) тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
            Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
            Згідно з ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
            Як убачається з мсатеріалів справи, ОСОБА_1 пропрацював в Украерорусі з 01 квітня 1993 року по 17 березня 2020 року. Тобто, його безперервний стаж роботи в Украерорусі становить 26 років 11 місяців. У зв`язку з цим, у Украероруху виникло зобов`язання з виплати на користь позивача матеріальної допомоги в день звільнення, згідно з п.6.25.2 колективного договору. Розмір матеріальної допомоги, що підлягає стягненню з Украероруху на користь позивача становить 570800 гривень (розмір посадового окладу ? 20 = 28540 ? 20).
            Згідно з п.14.1 колективного договору усі виплати, пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм, здійснюються за рахунок власних коштів Украероруху (за їх наявності) у послідовності пріоритетів, визначених додатком 26 до цього договору.
            Згідно додатку 26 до колективного договору «Черговість фінансування заходів на соціальне та матеріальне забезпечення працівників підприємства згідно з договором» не передбачено послідовність та пріоритет з виплати матеріальної допомоги при звільненні працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію.
            Крім цього, зі звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за І квартал 2020 року вбачається, що сукупний дохід Украероруху склав 299444 гривень. В той же, час за аналогічний період попереднього року сукупний дохід становив - 365401 гривень (т.1 а.с.120-121).
            З листа від 28 травня 2020 року «Про надання інформації адвокату Клименко К.О. » (т.1 а.с.116-117) встановлено, що станом на 17 березня 2020 року залишок грошових коштів на рахунках Украероруху, в тому числі валютних, складає 20568237 гривень 222 копійки, 11079 доларів США 09 центів, 11616242 Євро 03 центи, у тому числі на резервному рахунку обслуговування боргу - 2918208 Євро 31 цент, 1630,83 фунтів стерлінгів.
            На підставі протоколу робочої групи з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру №2 від 18 березня 2020 року Украерорухом було прийнято рішення здійснювати лише обов`язкові виплати, які не пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм (заробітна плата для працівників та обов`язкові податки та збори) до 31 травня 2020 року включно з можливістю продовження вказаних заходів з метою досягнення стабілізації фінансового стану підприємства (т.1 а.с.95-97).
            20 травня 2020 року у дію вступила нова редакції п.6.25.2 колективного договору, за змістом якої у випадку звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію при стажі безперервної роботи на підприємстві, адміністрація гарантує надання матеріальної допомоги у розмірі: 1) до досягнення працівником віку 60 років і 3 місяці: при стажі безперервної роботи на підприємстві повних 15 років - 10 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом; за кожний повний рік роботи понад 15 років - по 1 посадовому окладу з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом за кожний рік. В цілому максимальний розмір матеріальної допомоги не має перевищувати 15 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад. 2) інший вік до досягнення працівником 65 років при стажі роботи на підприємстві повних 15 років - 5 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад.
            При цьому, виплата матеріальної допомоги буде здійснюватися на основі договору між працівником та адміністрацією, типова форма якого повинна бути погоджена з профспілковою стороною. Відповідно до договору виплата матеріальної допомоги буде надаватися за схемою: 1 посадовий оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, протягом 10 банківських днів з дати початку дії договору, залишок суми матеріальної допомоги по узгодженому графіку (орієнтовно 1 оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, раз на 2 місяці, починаючи з 12 місяця з дати підписання договору).
            Договір на виплату матеріальної допомоги може бути підписаний до 01 липня 2020 року за умови відсутності судового спору між працівником та підприємством з цього питання.
            Для працівників, які досягли пенсійного віку і звільняються з підприємства у зв`язку з виходом на пенсію у 2020 році до 15 червня 2020 року, та таких, хто вже звільнився з підприємства у зв`язку з виходом на пенсію у 2020 році, та при звільненні не отримали матеріальну допомогу, адміністрація підприємства гарантує надання матеріальної допомоги за умови виплати на основі договору між працівником та адміністрацією (т.1 а.с.90-94).
            Зміни до колективного договору вступили в дію з 20 травня 2020 року, в той час як ОСОБА_1 був звільнений з роботи з 17 березня 2020 року. Тому, зміни до колективного договору на спірні правовідносини не поширюються.
            За змістом ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право на мирне володіння своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права
            В розумінні ст.1 Протоколу №1 до Конвенції «власністю» є також право на своєчасну сплату сум заробітної плати та надбавок до неї, зокрема, такі висновки зробив Європейський Суд при тлумаченні ст.1 Протоколу №1 до Конвенції у рішеннях, прийнятих проти України у справах «Воскобойник проти України» (заява №39874/05), «Лопатюк та інші проти України» (заява №903/05), «Дідух проти України» (заява №14394/04), «Воротнікова проти України» (заява №1225/02).
            За змістом заяви від 13 квітня 2020 року ОСОБА_1 звертався до директора Украероруху щодо виплати матеріальної допомоги, передбаченої п.6.25.2 колективного договору (а.с.34). Незважаючи на це, станом на час судового розгляду цивільної справи Украерорух не здійснив виплату суми матеріальної допомоги.
            Вказані обставини свідчать про порушення прав позивача, гарантованих ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
            Згідно з ст.14 Закону України «Про колективні договори і угоди» установлено, що зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою.
            Ані чинним законодавством України, ані положеннями самого колективного договору, укладеного на підприємстві, не передбачено можливості припинення чи зміни порядку його дії за рішенням робочої групи з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру або іншого аналогічного органу. За таких умов, незважаючи на рішення робочої групи від 18 березня 2020 року, на яке посилається відповідач, обов`язок виконання ним умов колективного договору не припинявся, отже  доводи  апеляційної скарги  в цій частині є безпідставними.
            Щодо доводів  апелянта в частині того, що підприємство на даний час не має прибутку та несе збитки, відтак не має джерел для виплати матеріальної допомоги і не повинно її виплачувати, колегія суддів вважає необхідним зазнчити наступне.
            Зазначену позицію відповідач ґрунтував на положеннях п.14.1 колективного договору, відповідно до якого усі виплати, пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм, здійснюються за рахунок власних коштів Украероруху (за їх наявності), у  послідовності пріоритетів, визначених додатком 26 до цього договору.
            Проте, додатком 26 до колективного договору «Черговість фінансування заходів на соціальне та матеріальне забезпечення працівників підприємства згідно з договором» не передбачено послідовність та пріоритет з виплати матеріальної допомоги при звільненні працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, натомість згідно пункту 6.25.4 колективного договору адміністрацією гарантовано виплату матеріальної допомоги при набутті працівником відповідного статусу та звільненні за власним бажанням.
            Відсутність прибутку ДП «Украерорух» не може впливати на гарантовану та належну працівникові пенсійного віку суму коштів матеріальної допомоги у разі звільнення за власним бажанням.
            За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення матеріальної допомоги є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування в цій частині відсутні.
         Доводи апеляційної скарги щодо  відсутності у суду першої інстанції  правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача  витрат на професійну правничу допомогу в сумі 25000 гривень, є необґрунтованими і не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування рішення в цій частині.
            Щодо доводів апеляційної скарги представника позивача адвоката Клименко К.О. про незаконність рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку, колегія суддів вважає що в цій частині апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
            Відмовляючи в задоволені позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того,  що для стягнення такої виплати обов`язковою умовою є вина підприємства у затримці виплати належних працівникові сум при звільненні.
            Колегія суддів не погоджується з атким висновком суду з огляду на наступне.
            Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.
            Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір як підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.        
            За обставинами справи встановлено, що позивач отримав своєчасно всі суми, які належали йому при звільненні, крім одноразової матеріальної допомоги, передбаченої п.6.25.4 Колективного договору.
            За змістом даного пункту Колективного договору адміністрація гарантує надання матеріальної допомоги у випадку звільнення працівника пенсійного віку за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, проте, не вказано, що така виплата має бути проведена у день звільнення працівника.
            Нормами КЗпП України та Закону України «Про оплату праці» не передбачено такої виплати у складі заробітної плати як одноразова  матеріальна допомога при звільненні працівника пенсійного віку за власним бажанням. 
            Виходячи з того, що така виплата передбачена лише умовами Колективного договору, який не містить положень щодо строків її виплати, не може бути застосована до спірних правовідносин ст.117 КЗпП України.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
У контексті вказаної практики Верховного Суду, апеляційний суд вважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім. 
            Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до частин першої та другої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Зважаючи на те, що обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильність мотивації відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2021 року підлягає зміні в мотивувальній її частині відмови ОСОБА_1 у стягненні середнього заробітку з підстав, зазначених у цій постанові.
Доводи апеляційної скарги щодо  відсутності у суду першої інстанції  правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача  витрат на професійну правничу допомогу в сумі 25000 грн., є необґрунтованими і не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування рішення в цій частині.
Керуючись ст.ст.268, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Клименко Катериною Олегівною - задовольнити частково.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2021 року в частині відмови ОСОБА_1 у стягненні середнього заробітку змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
            Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Суддя-доповідач:                                         А.М. Стрижеус
 
Судді:                                                             Л.Д. Поливач
 
                                                                       О.І. Шкоріна