ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року	Львів	Справа № 345/3651/16-а пров. № А/857/7184/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                        Хобор Р.Б.,
суддів                                                                             Сеника Р.П., Шевчук С.М.
з участю секретаря судового засідання                            Максим Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2016 року, ухвалене суддею Кардаш О.І. у м. Калуш в порядку письмового провадження у справі № 345/3651/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії

                                                          В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом у якому просить суд виплатити їй надбавку до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком як дитині війни з 09 липня 2007 року.
Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачка є дитиною війни і, відповідно, до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на надбавку до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Проте, відповідач таку надбавку не виплачує починаючи з січня 2006 року.
Крім того, позивача вважає, що строк на звернення до суду не пропустила, оскільки частиною 2 статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. З цього приводу, позивачка також посилається на частину 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у якій є аналогічні положення, що і у частині 2 статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Позивачка вважає, що відповідач порушив її право на належний рівень пенсійного забезпечення та просить захисти порушене право, шляхом зобов`язання відповідача здійснити виплату вказаного підвищення до пенсії.
Додатково позивачка зазначила, що строк на звернення до суду із цим позовом не пропустила, враховуючи положення статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржила позивачка, подавши апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин статтю 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Крім того, позивачка вказала, що пенсія є періодичним платежем та не може бути обмежена в часі.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, адміністративний позов за період з 01.01.2006 року по 20.04.2016 року залишено без розгляду, в решті у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 24 березня 2020 року постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2017 року в частині залишення без розгляду адміністративного позову щодо вимог за період з 01.01.2006 року по 20.04.2016 року скасовано, а справу в цій частині направлено на новий апеляційний розгляд. В іншій частині судові рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін.
У цій постанові Верховний Суд вказав, що апеляційний суд не надав оцінку доводам позивачки щодо пропуску строку на звернення до суду з позовом.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Предметом розгляду апеляційним судом, згідно з рішенням Верховного Суду від 24 березня 2020 року, є питання строку звернення до суду з позовними вимогами про виплату позивачці надбавки до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком як дитині війни з 01.01.2006 року по 20.04.2016 року.
Водночас, апеляційний суд встановив те, що позивачка просила здійснити їй виплату надбавки до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком як дитині війни з 09.07.2007 року, а не з 01.01.2006 року, а тому питання щодо застосування строку звернення до суду необхідно оцінити саме з 09.07.2007 року.
Апеляційний суд встановив те, що 05.08.2016 року позивачка звернулась із заявою до відповідача про виплату їй надбавки до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком як дитині війни.
Листом № 347/14-15 від 15.08.2016 року відповідач відмовив позивачці у задоволенні її заяви за відсутності правових підстав.
Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодекс адміністративного судочинства України (далі – КАС України), частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 99 КАС України (в редакції на момент подання позову) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 100 КАС України, відповідно до якої, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.
Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи..
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Апеляційний суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з позовною заявою законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Апеляційний суд зазначає, що загальне правило щодо необхідності вчинення особою активних дій з метою призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший чи з`ясування видів та розміру складових, які враховані при розрахунку пенсії шляхом подання відповідних заяв визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року  № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).
Так, згідно із статтями 42, 44, 45  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» призначення, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється територіальним органом ПФУ за заявою особи, яка має право на призначення, перерахунок, перехід з одного виду пенсії на інший чи поновлення відповідної пенсії.
Зокрема, згідно із пунктом 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.
Відповідно до пункту 4.9 вказаного Порядку № 22-1 у разі звернення пенсіонера видається виписка з розпорядження про призначення (перерахунок) пенсії з інформацією про періоди страхового стажу та заробітної плати (доходу), яка врахована при розрахунку пенсії. 
Апеляційний суд наголошує на тому, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.
Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.  
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що реалізація позивачкою права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від неї самої, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивачка, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена її власною пасивною поведінкою.
При цьому, апеляційний суд вважає безпідставним посилання позивачки на норми частини 2 статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та частини 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як на підставу для поновлення строку звернення до суду, оскільки у цих правових нормах йде мова про нараховані суми пенсій, надбавок, доплат, проте, які не виплачені Пенсійним фондом з його вини. Однак, апеляційний суд встановив те, що спірна надбавка не була нарахована позивачці, а тому наведені вище норми не можуть бути застосовані у спірних правовідносинах для поновлення строку звернення до суду.
Апеляційний суд встановив те, що позивачка звернулася з цим позовом до суду 20.10.2016 року.
Предметом позову є вимоги позивачки до відповідача про виплату надбавки до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком як дитині війни з 09 липня 2007 року.
Отже, апеляційний суд констатує той факт, що позивачка пропустила строк звернення до суду із цим адміністративним позовом за період з 09.07.2007 року по 20.04.2016 року, не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку, а тому, адміністративний позов за період з 09.07.2007 року по 20.04.2016 року, на думку апеляційного суду, необхідно залишити без розгляду.
При цьому, апеляційний суд вважає, що отримання позивачкою листа відповідача від 15.08.2016 року у відповідь на заяву позивачки не змінює момент, з якого позивачка повинна була дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивачка почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивачка почала вчиняти після спливу значного часу з моменту невиплати їй підвищення до пенсії як дитині війни.
Апеляційний суд, ще раз наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
До того ж, апеляційний суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.
Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції не застосував строк звернення до суду та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу позивачки необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині вимог щодо зобов`язання відповідача виплатити надбавку до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком як дитині війни з 09.07.2007 року по 20.04.2016 року скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов за цей період залишити без розгляду.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2016 року у справі № 345/3651/16 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання бездіяльності Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 09 липня 2007 року по 20 квітня 2016 року та зобов`язання Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 09 липня 2007 року по 20 квітня 2016 року з урахуванням проведених виплат та в подальшому скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов в цій частині залишити без розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	С. М. Шевчук  	
Повний текст постанови складений  13.05.2021 року