ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

22 червня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №577/4822/20 
Номер провадження 22-ц/816/884/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Криворотенка В. І. 
з участю секретаря судового засідання – Чуприни В.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»
на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17 лютого 2021 року в складі судді Галяна С.В., ухваленого в м. Конотоп, повний текст якого складено 26 лютого 2021 року, 
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»)звернулося до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 ,   мотивуючи позовні вимоги тим, що 04 лютого 2011 року між банком та  ОСОБА_2   був укладений кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відповідно до умов якого  ОСОБА_2  отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунокзі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер позичальник ОСОБА_2 , станом на дату його смерті за кредитним договором виникла заборгованість, яка становила 6236 грн 80 коп. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 є його дружина – ОСОБА_1 , яка в установлений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом. 
Посилаючись на те, що направлена банком претензія до спадкоємця виконана не була, просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 6236 грн 80 коп. за кредитним договором №б/н від 04 лютого 2011 року, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат. 
Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17 лютого 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. 
Не погоджуючись з вказаним рішення суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позовних вимог. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач повинна відповідати перед кредитором, так як зобов`язання нею були успадковані нарівні з правами, а встановити склад спадщини позивач позбавлений можливості, а тому для повного і всебічного з`ясування обставин справи, суд повинен був самостійно встановити дану інформацію. Крім того, вказує на те, що відповідачем не було доведено відсутність у померлого боржника спадкового майна або те, що його вартість є меншою аніж заявлені кредитором вимоги. 
Позивач не погоджується також із висновками суду про обрання неналежного способу захисту порушених прав, оскільки вони суперечать висновкам Верховного Суду України, викладені в ухвалах від 27 листопада 2013 року (справа №6-26476цс13) та від 05 лютого 2014 року (справа №6-47196цс13). 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на повне та всебічне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, просить рішення суду залишити без зміни, а доводи апеляційної скарги – без задоволення. 
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 04 лютого 2011 року ОСОБА_2 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 29). 
У заяві зазначено, що ОСОБА_2 згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, з яким він ознайомився та згоден з його умовами. Умови та Правила надання банківських послуг розміщенні на офіційному сайті Приватбанку: www.privatbank.ua.
До позовної заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов і правил надання банківських послуг, з яких не вбачається, що вони були підписані ОСОБА_2 (а.с. 30, 31-56).
04 лютого 2011 року ОСОБА_2 видано кредитну карту № НОМЕР_1 , яка неодноразово перевипускалася, останнього разу 27 листопада 2014 року за № НОМЕР_2 , терміном дії 07/18, що підтверджується наданою банком довідкою (а.с. 57). 
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість за вказаним кредитним договором, укладеним з ОСОБА_2 становить 6236 грн 80 коп., що є боргом за тілом кредиту (а.с. 6-11).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с. 59).
Із наданої приватним нотаріусом Конотопського міського нотаріального округу Горячевою Н.В. спадкової справи вбачається, що 26 квітня 2018 року дружиною померлого ОСОБА_2 – ОСОБА_1 було подано заяву про прийняття спадщини за законом після його смерті. Дочка померлого – ОСОБА_3 подала заяву про відмову від спадщини за законом після його смерті на користь ОСОБА_1 (а.с.87, 93).
06 листопада 2018 року до приватного нотаріуса Горячевої Н.В. від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла претензія кредитора, в якій банк просив включити кредиторські вимоги в спадкову масу та повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком в сумі 6240 грн 00 коп. (а.с. 95). 
18 травня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» на адресу ОСОБА_1 було надіслано лист-претензію, в якому повідомлено про розмір кредитної заборгованості ОСОБА_2 станом на дату його смерті, що становить 6236 грн 80 коп., та про необхідність сплатити борг (а.с. 68). 
Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано будь-яких доказів щодо спадкового майна, яке б належало спадкодавцю ОСОБА_2 . Крім того, на переконання суду першої інстанції, належним способом захисту є звернення з позовом до спадкоємців про накладення стягнення на спадкове майно, й лише за умови відмови спадкоємця від задоволення вимог кредитора шляхом сплати одноразового платежу, а не з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитися, виходячи з наступних обставин.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.
Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.
При цьому необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття, або, якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини.
Виходячи з існування вольового критерію, у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що кожен спадкоємець діє добросовісно, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим під час прийняття юридично значимих рішень та обранні варіанта власної поведінки. Дотримання наведених норм забезпечуватиме стабільність цивільного обороту.
Відповідно до с. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.
Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції про те, що позивач звернувся до суду з неналежним способом судового захисту, тобто замість вимог про накладення стягнення на майно, заявив вимогу про стягнення кредитної заборгованості, що не передбачено ст. 1282 ЦК України.
Згідно з ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
У наведеній нормі права передбачається спеціальний, додатковий за своєю правовою природою, спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця у разі, якщо спадкоємці не виконають його вимоги. З системного аналізу наведеного правила у зв`язку з іншими нормами ЦК України Верховний Суд не має правових підстав зробити висновок, що такий спосіб захисту є єдино можливим.
Верховний Суд у постанові від 25 квітня 2018 року N 61-5552свп18 зробив висновок, що застосування правила статті 1282 ЦК України не виключає можливості застосування альтернативного способу захисту, зокрема пункту 5 частини другої статті 16 ЦК України про примусове виконання обов`язку в натурі.
Тлумачення ж статті 1282 ЦК України окремо від інших норм ЦК України позбавить кредитора права на захист своїх цивільних прав та інтересів у тому випадку, якщо на час його звернення до суду з відповідною позовною вимогою майно, яке було передано спадкоємцю у натурі, не збереглося.
Відповідно до структури ЦК України кредитор має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд.
При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:
- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;
- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;
- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);
- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.
Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц, від 15 липня 2020 року у справі № 645/1566/16-ц, від 04 березня 2020 року у справі № 2609/30529/12.
У відповідності до положень 1281 ЦК України, в редакції, яка станом на час відкриття спадщини, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. 
Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. 
З матеріалів справи вбачається, що у встановлений ч. 2 ст. 1281 ЦК України строк, АТ КБ «Приватбанк» направлено на адресу приватного нотаріуса Конотопського міськрайонного нотаріального округу Горячевії Н.В. претензію до спадкоємців боржника ОСОБА_2 та банк просив довести до їх відома про наявність заборгованості у розмірі 6240 грн (а.с. 95). 
При визначенні розміру заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, колегія суддів бере до уваги наступні обставини. 
За правилом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
З наданого позивачем заборгованості за договором від 04 лютого 2011 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_2 вбачається, що в супереч положенням ст. 1218 ЦК України, борг в сумі 6236 грн 80 коп., який просить стягнути банк з спадкоємця боржника, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , виник станом на 11 березня 2018 року. На момент відкриття спадщини заборгованість за договором становила 5613 грн 99 коп., що і підлягає стягненню із відповідача, як спадкоємця. 
Згідно інформації, наданої Комунальним підприємством «Конотопське міжміське бюро технічної інвентаризації» на запит апеляційного суду, ОСОБА_2 на праві власності на час відкриття спадщини належала 7/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , що входить до складу спадкового майна отриманого відповідачем ОСОБА_1 . 
Виходячи з принципу змагальності закріпленого у статті 81 ЦПК України, який передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.
З огляду на викладене, встановивши відповідно до положень ст. 1282 ЦК України наявність непогашеної спадкодавцем заборгованості за кредитними договорами, факт прийняття спадщини відповідачем після смерті позичальника ОСОБА_2 , наявність спадкового майна у вигляді 7/25 частини житлового будинку, а також не надання відповідачем доказів на спростування того, що вартість спадкового майна не перевищує розмір боргу, колегія суддів дійшла до висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 5613 грн 99 коп., яка існувала на час відкриття спадщини. 
Таким чином, рішення суду першої інстанції на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, стягнувши з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 5613 грн 99 коп. 
Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог та доводів апеляційної скарги, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненням, понесені судові витрати, а саме: 1892 грн 09 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції та 2838 грн 14 коп. за апеляційний перегляд рішення суду. 
Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково. 
Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 5613 гривні 99 копійок та судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 1892 гривні  09 копійок.  
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судові витрати за апеляційний перегляд рішення суду в сумі 2838 гривень 14 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -                                                                                   О.І. Собина

Судді:                                                                                              О.Ю. Кононенко

               В.І.Криворотенко