ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и
03 червня 2021 року 	 	справа № 160/11104/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П.,
суддів:  Малиш Н.І., Щербака А.А.,     
за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М..
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної податкової служби на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року у справі №160/11104/20 за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Дніпрометиз" до скаргу Офісу великих платників податків Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
          Приватне акціонерне товариство "Дніпрометиз" (далі позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Офісу великих платників податків Державної податкової служби (далі відповідач)  (правонаступником є Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків) від 21.08.2020 року №0003385004 та №0003395004.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі, суд визнав протиправними та скасував оскаржені позивачем рішення відповідача.
          Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на не повне з`ясування судом обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, неналежну оцінку доказів, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, відповідач просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
          Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом не враховано як належні докази та не проаналізовано інформацію щодо контрагентів позивача, яка була з`ясована під час перевірки. За позицією контролюючого органу, платником податків не підтверджено фактичне здійснення операцій з надання послуг  контрагентами: ТОВ "ПОРТАЛ-1", ТОВ "БФ СКІФ Девелопмент", а надані до перевірки первинні документи не опосередковувались реальним рухом активів від контрагентів. У контрагентів позивача  відсутній достатній трудовий ресурс, має місце обрив ланцюга постачання.
Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи та обґрунтування вимог апеляційної скарги, наполягав  на задоволенні скарги, скасуванні оскарженого рішення суду першої інстанції, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Позивач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідача не скористався, свого представника для участі в судовому засіданні не направив. 
Заслухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга  задоволенню не підлягає, враховуючи наступне.
З матеріалів справи встановлено, що відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.78.1.8, п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України контролюючим органом було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ "Дніпрометиз" з питань формування від`ємного значення податку на додану вартість, щое становить більше 100 тис. грн. по декларації з податку на додану вартість, за квітень 2020 року (вх. від 19.05.2020 року за №9110047618).
          За результатами перевірки складено акт №44/28-10-50-04-05393145 від 17.07.2020 року акту. За висновками акту,під час перевірки встановлено порушення ПАТ "Дніпрометиз":
- абз. “б” п. 200.4 ст. 200 розділу V Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню у квітні 2020 року на суму 53578грн.;
- абз. “в” п. 200.4 ст. 200 розділу V Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у квітні 2020 року на 89682 грн..
Висновки, наведені в акті перевірки, ґрунтуються на встановлених відповідачем фактах, які в цілому свідчать про відсутність підтвердження фактичного здійснення операцій з надання послуг від контрагентів: ТОВ “БФ СКІФ Девелопмент” та ТОВ “ПОРТАЛ-1”.
          На підставі акту перевірки Офісом великих платників податків Державної податкової служби прийняті податкові повідомлення-рішення:
- №0003385004 від 24.08.2020 року, яким ПАТ "Дніпрометиз" зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі  53578 грн.;
- №0003395004 від 21.08.2020 року, яким завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 89682 грн..
Вважаючи податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з вимогами про їх скасування.
          Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи оскаржені рішення відповідача, прийшов до висновку, що позивач надав суду достатні та допустимі докази на спростування висновків контролюючого органу про допущені порушення норм податкового законодавства. В той же час, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів суду правомірність та законність прийняття рішень, які оскаржує позивач.
Колегія судів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Так, судом встановлено, що між Приватним акціонерним товариством "Дніпрометиз" та ТОВ “БФ СКІФ Девелопмент” укладено договори №19/174-1СД від 17.04.2019 року, №18187/18 від 29.10.2018 року.
За умовами вищезазначених договорів  ТОВ “БФ СКІФ Девелопмент” надає позивачу послуги з реконструкції сталедротового комплексу з встановленням нового обладнання і організацією ділянки виробництва оцинкованого дроту;  оснащення приміщень експрес лабораторії кондиціонерами; монтаж інженерних мереж (вбудовані приміщення) (договір №19/174-1СД від 17.04.2019 року) та модернізації системи відеоспостереження (договір №18187/18 від 29.10.2018 року).
На підтвердження виконання умов договору №19/174-1СД від 17.04.2019 року позивачем надані наступні первинні документи: довідка від 06.03.2020 року про вартість виконаних будівельних робіт та витрати; акт № 1 від  06.03.2020 року приймання виконаних будівельних робіт;  довідка від 24.03.2020 року про вартість виконаних будівельних робіт та витрати; акт № 2 від  24.03.2020 року приймання виконаних будівельних робіт; довідка від 01.04.2020 року про вартість виконаних будівельних робіт та витрати; акт № 3 від  01.04.2020 року приймання виконаних будівельних робіт; довідка від 06.03.2020 року про вартість виконаних будівельних робіт та витрати; акт № 2 від  06.03.2020 року приймання виконаних будівельних робіт; довідка від 24.03.2020 року про вартість виконаних будівельних робіт та витрати; акт № 3 від  24.03.2020 року приймання виконаних будівельних робіт;  довідка від 24.03.2020 року про вартість виконаних будівельних робіт та витрати; акт № 1 від  24.03.2020 року приймання виконаних будівельних робіт;  довідка від 01.04.2020 року про вартість виконаних будівельних робіт та витрати; акт № 1 від  01.04.2020 року приймання виконаних будівельних робіт; рахунки;  виписки за банківським рахунком.
На підтвердження виконання умов договору №18187/18  від 29.10.2018 року позивачем надані наступні первинні документи: рахунок на оплату №111 від 13.04.2020 року; акт надання послуг № 104 від  14.05.2020 року; виписки за банківським рахунком.
Також, між Приватним акціонерним товариством "Дніпрометиз" та ТОВ “ПОРТАЛ-1” укладено договір підряду №27_144/19 від 04.02.2019 року.
За умовами договору ТОВ “ПОРТАЛ-1” надає позивачу послуги з перенесення кабелів станку МРБ на ПрАТ "Дніпрометиз" та аварійний ремонт кабельної лінії 6 кВ від ЦРП – 2 на ПрАТ "Дніпрометиз".
На підтвердження виконання умов договору 27_144/19 від 04.02.2019 року позивачем надані наступні первинні документи: довідка від 31.03.2020 року про вартість виконаних будівельних робіт та витрати; акт № 1 від  31.03.2020 року приймання виконаних будівельних робіт;  довідка від 23.03.2020 року про вартість виконаних будівельних робіт та витрати; акт № 1 від  23.03.2020 року приймання виконаних будівельних робіт;  акт №13/04-1 від 13.04.2020 року здачі-приймання робіт; рахунок №131 від 16.03.2020 року; №128 від 10.03.2020 року; виписки за банківським рахунком.
          Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг.
За приписами пункту 198.3 наведеної статті, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;
- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
          Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (п. 200.1.1 ст. 200 Податкового кодексу України).
Згідно п. 200.4. ст. 200 Податкового кодексу України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до   пункту 200-1.3   статті 200-1   цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
          У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
          Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
          Із наведеного вбачається, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України, а визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ, є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства та як підтверджує сплату податку на додану вартість у складі ціни товару.
          Таким чином, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених за виконані роботи, необхідні первинні документи, оформлені відповідно до вимог законодавства України.
          Сама по собі наявність первинних документів (актів надання послуг та податкових накладних) не може бути єдиною і достатньою підставою для підтвердження правомірності формування податкового кредиту, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій, а також не доведення факту дійсного руху активів та товару між учасниками відповідних операцій.
          Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
 Надані позивачем як під час перевірки, так і суду документи, оформлені за результатами наведених вище господарських операцій, містять усі необхідні реквізити, визначені статтею 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” і наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, а тому, є первинними документами бухгалтерського та податкового обліку у розумінні зазначеного Закону.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. 
          Таким чином, первинні документи бухгалтерського та податкового обліку підтверджують реальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами.
          В матеріалах справи відсутні докази того, що під час перевірки контролюючий орган встановив обставини, які б свідчили про умисел позивача на укладення договорів з вказаними контрагентами (та їх умислу) без наміру створити наслідки, які передбачені договором.
          Навпаки, документально доведено виконання зобов`язань щодо виконання послуг та оплати товару.
 На момент здійснення правовідносин контрагенти позивача були зареєстровані як юридичні особи, були платниками податку на додану вартість, що відповідачем не спростовано.
Податкові накладні, виписані контрагентами на адресу позивача, надавалися позивачем при проведенні перевірки, відображені в акті перевірки та містять усі передбачені законом реквізити, тобто, відповідають вимогам ст. 201 Податкового кодексу України, що є підставою для віднесення позивачем сум ПДВ, сплачених у складі вартості послуг, отриманих від вищевказаних контрагентів, до складу податкового кредиту відповідного податкового періоду.
В акті перевірки, як на підставу відсутності фактичного здійснення господарських операцій позивача, перевіряючі посилаються на наявність інформації про існування кримінальних проваджень, в яких фігурують контрагенти позивача.
З урахуванням положень статей 70, 72 Кодексу адміністративного судочинства України, належним доказом фіктивності підприємництва (протиправних дій певних фізичних осіб) є вирок суду у кримінальній справі. В той же час, відповідачем не надавалися ні суду першої інстанції, ні до апеляції вироки суду у кримінальній справі за фактами фіктивного підприємства контрагентів позивача.
На думку колегії суддів, висновки контролюючого органу у акті перевірки про допущені позивачем порушення вимог податкового законодавства ґрунтуються на припущеннях. Якщо ж у контролюючого органу є сумніви щодо реальності правочинів, він повинен, керуючись наданими законодавством повноваженнями здійснити всі заходи контролю з метою отримання доказів на  підтвердження таких висновків. Отримання інформації із баз контролюючого органу є неповним для формування відповідних висновків про допущені порушення.
                    За правилами частини 2   статті 77 КАС України   в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
              Висновки відповідача стосовно допущення позивачем порушень податкового законодавства у періоді, що перевірявся, не підтверджені належними доказами, а тому у суду першої інстанції були підстави для скасування оскаржених позивачем податкових повідомлень-рішень.
Доводи апеляційної скарги  висновків суду першої інстанції не спростовують, тому апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
          Керуючись п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної податкової служби - залишити без задоволення.
          Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року у справі № 160/11104/20 - залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328,329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак