Постанова
Іменем України
 
10 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 333/6010/18
 
провадження № 61-1050св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вартанова Олеся Степанівна,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя 
від 16 вересня 2020 року у складі судді Михайлової А. В. та постанову Запорізького апеляційного суду від 16 грудня 2020 рокуу складі колегії суддів: Бєлки В. Ю., Кухаря С. В., Онищенко Е. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2018 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вартанова О. С., про визнання заповіту недійсним.
 
Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилась спадщина.
 
До складу спадкового майна входить 59/100 частин житлового будинку та 505/1000 частин земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . 
 
Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є позивач та відповідач.
 
Після відкриття спадщини позивач з`ясував, що існує заповіт від 25 січня 
2018 року, складений від імені ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вартановою О. С.
 
ОСОБА_1 вважав, що вказаний заповіт від 25 січня 2018 року є недійсним, оскільки його було складено без відома та за відсутності ОСОБА_4 .
 
Вказував, що підпис на заповіті та рукописний текст на ньому не можуть належати ОСОБА_4 , оскільки остання на час складання заповіту була незрячою, про що вказано у самому заповіті.
 
При складанні від імені ОСОБА_4 заповіту від 25 січня 2018 року не було додержано письмову форму вказаного заповіту, оскільки у ньому відсутній підпис ОСОБА_4 . Заповіт взагалі не містить волі ОСОБА_4 щодо призначення спадкоємцем за цим заповітом ОСОБА_2 .
 
ОСОБА_1 просив визнати недійсним з моменту його складання заповіт від 
25 січня 2018 року, складений від імені ОСОБА_4 , який було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вартановою О. С. та стягнути судові витрати по справі.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 16 вересня 
2020 року у задоволенні позову відмовлено.
 
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Рішення суду мотивовано недоведеністю позивачем заявлених позовних вимог.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 16 грудня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишено без задоволення.
 
Рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 16 вересня 2020 року залишено без змін.
 
Залишаючи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 без задоволення, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
19 січня 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 через засоби поштового зв?язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя 
від 16 вересня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду 
від 16 грудня 2020 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень представник заявника вказує на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою та суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Доводи інших учасників справи
 
02 березня 2021 року ОСОБА_2 через засоби поштового зв?язку подала до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 
16 вересня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 16 грудня 2020 року залишити без змін.
 
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 28 січня 2021 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Комунарського районного суду міста Запоріжжя.
 
02 березня 2021 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ 
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
 
Короткий зміст фактичних обставин справи 
 
25 січня 2018 року ОСОБА_4 було складено заповіт за яким на випадок її смерті все майно де б воно не було та з чого б не складалось заповідається дочці 
ОСОБА_2 .
 
У заповіті зазначено, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 є незрячою та не може самостійно прочитати текст заповіту, на її особисте прохання заповіт посвідчено в присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . 
 
Текст заповіту зачитано свідками у присутності заповідача та нотаріуса вголос. 
 
Заповіт власноручно підписаний ОСОБА_4 та свідками у присутності нотаріуса. Посвідчення заповіту здійснено вдома за адресою АДРЕСА_1 . 
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.
 
Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є її діти: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
 
Після смерті ОСОБА_4 до складу спадкового майна входили 59/100 частин житлового будинку та 505/1000 частин земельної ділянки за адресою: 
АДРЕСА_1 . 
 
24 травня 2018 року до приватного нотаріуса Вартанової О. С. із заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_2 
 
12 вересня 2018 року на ім`я ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 59/100 часток житлового будинку по 
АДРЕСА_1 та свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 505/1000 земельної ділянки площею 0,0313 га від площі 0,0620 га, яка розташована в 
АДРЕСА_1 . 
 
27 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Вартанової О. С. із заявою про прийняття спадщини. 
 
Листом від 28 серпня 2018 року нотаріус Вартанова О. С. повідомила ОСОБА_1 про складання заповіту спадкодавцем не на його користь. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.
 
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
 
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
 
Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
 
Згідно зі  статтею 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.
 
Стаття 1247 ЦК України визначає загальні вимоги до форми заповіту, змістом частини другої якої визначається, що заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.
 
Відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
 
Тлумачення частини другої  статті 1257 ЦК України  свідчить, що для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України.
 
За змістом п.п. 1.11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (у редакції на момент посвідчення спірного заповіту), на бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.
 
Ухвалою суду першої інстанції було призначено судову-почеркознавчу експертизу на виконання якої експертом Запорізького НДЕКЦ МВС України було досліджено оригінал заповіту від 25 січня 2018 року, складеного від імені ОСОБА_4 , а також порівняльний матеріал у вигляді підписів в документах на виплату пенсій, соціальних допомог за січень 2016 року - березень 2018 року, підписи в договорах медичного центру «Візус» від 02 квітня 2014 року, 09 квітня 2014 року, підписи в пенсійній справі № 26758, виконані у проміжок 2011- 2015 р. За результатом дослідження, направлених судом матеріалів для проведення експертизи, у повідомленні про неможливість проведення судової експертизи від 15 квітня 2020 року, експерт зазначив, що для відповіді на запитання: ОСОБА_4 чи іншою особою виконані підпис та рукописний текст, які містяться у заповіті від 25 січня 2018 року, складеному від імені ОСОБА_4 , посвідченому приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вартановою О. С., після слів «Цей заповіт складено та підписано у двох примірниках, один з яких зберігається у справах нотаріуса, а другий видається заповідачу. ПІДПИС:» та перед словом «СВІДКИ:»?, експерту необхідно надати достовірні вільні зразки почерку ОСОБА_4 , виконані не менше ніж на 10-15 документах за часом виконання максимально наближеному до 2018 року. Вільні зразки почерку за змістом повинні відповідати досліджувальному запису, тобто повинно зустрічатись слово, або словосполучення «ГИРЯ». Зразки підписів необхідно посвідчити та зазначити точні графи де безпосередньо містяться зразки підписів та почерку ОСОБА_4 .
 
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
 
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
 
Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
 
Вирішуючи спір по суті, суди попередніх інстанцій встановили, що вільних зразків почерку ОСОБА_4 , виконаних не менше ніж на 10-15 документах за часом виконання максимально наближеному до 2018 року, сторонами не надано, дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності волевиявлення заповідача ОСОБА_4 на укладення оспорюваного заповіту.
 
За недоведеністю позивачем обставин, якими він обґрунтовував позов, висновок судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для визнання заповіту недійсним є правильними.
 
Посилання заявника на процесуальні порушення, допущені судами, є безпідставними й вони не вплинули на правильне вирішення спору.
 
Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками судів попередніх інстанцій щодо встановлених обставин справи. При цьому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ,                       від 10 лютого 2010 року).
 
Висновки за результатом розгляду касаційних скарг
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 16 грудня 2020 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.
 
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 16 грудня 2020 рокузалишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                             В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська