ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

31 травня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 923/1148/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Принцевської Н.М., Головея В.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунального виробничого управління «Бериславський водоканал», м.Берислав Херсонської області
на рішення Господарського суду Херсонської області від 19.03.2021 року, м.Херсон, суддя Соловйов К.В., повний текст складено та підписано 19.03.2021 року
у справі № 923/1148/20
за позовом Державної екологічної інспекції у Херсонській області, м. Херсон
до відповідача Комунального виробничого управління «Бериславський водоканал», м.Берислав Херсонської області 
про стягнення 32  006,96 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

          У листопаді 2020 року Державна екологічна інспекція у Херсонській області, м.Херсон звернулась до Господарського суду Херсонської області з позовом до Комунального виробничого управління «Бериславський водоканал», м. Берислав Херсонської області, у якому просила стягнути з відповідача на користь Фонду охорони навколишнього природного середовища заподіяні державі збитки у розмірі 32  006 грн. 96 коп., а також відшкодувати за рахунок Комунального виробничого управління «Бериславський водоканал», м. Берислав Херсонської області судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви.
          Мотивуючи вимоги позовної заяви та посилаючись на результати перевірки дотримання відповідачем вимог природоохоронного законодавства, які оформлені актами № 02-11/304 в період від 30.10.2017 року по 03.11.2017 року, №02-11/210 від 10.08.2017 року, №02-11/235/18 в період з 16.04.2018 року по 17.04.2018 року,  позивач зазначає про порушення відповідачем вимог ст. 44, 48, 70 Водного кодексу, ст. 149, 151 Господарського кодексу України, ст. 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», яке полягає у надходженні неочищених стічних вод з каналізації трьох багатоповерхових будинків у м. Бериславі Херсонської області до Каховського водосховища по існуючій каналізаційній мережі та не розробленні нормативів допустимо-граничних скидів, у зв`язку з чим на останньому, в силу закону, лежить обов`язок по відшкодуванню збитків, заподіяних державі порушенням законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів. Внаслідок несплати Водоканалом у добровільному порядку суми збитків, позивач і звернувся до суду з вимогою стягнення з відповідача 32 006 грн. 96 коп. збитків, заподіяних державі.
          Рішенням Господарського суду Херсонської області від 19.03.2021 у справі №923/1148/20 позовні вимоги задоволено повністю: з Комунального виробничого управління «Бериславський водоканал», м.Берислав Херсонської області стягнуто  збитки, заподіяні державі у сумі 32 006 грн. 96 коп. які належить перерахувати до Фонду охорони навколишнього природного середовища на р/р UA128999980333179331000021040, ККД 24062100, ЄДРПОУ 37858658, а також вирішено питання щодо відшкодування позивачу за рахунок відповідача суми сплаченого судового збору у розмірі 2  102 грн.
          Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов до висновку про доведеність обставин порушення відповідачем вимог природоохоронного законодавства, внаслідок чого державі заподіяно збитки в сумі 32 006 грн. 96 коп., а тому, позовні вимоги Державної екологічної інспекції у Херсонській області, м. Херсон задовольнив у повному обсязі.

          Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

          Комунальне виробниче управління «Бериславський водоканал», м. Берислав Херсонської області           з рішенням суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось  до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило суд рішення Господарського суду Херсонської області від 19.03.2021 року у справі №923/1148/20 скасувати в повному обсязі та ухвалити нове рішення, за яким у позовних вимогах Державної екологічної інспекції у Херсонській області, м. Херсон про стягнення 32  006 грн. 96 коп. 
          Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.  
          Зокрема, скаржник, посилаючись на основні ознаки деліктних правовідносин, зазначає, що саме на Інспекцiю покладається обов`язок довести наявнiсть шкоди, протиправність (незаконнiсть) поведiнки заподiювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки iз заподiяною шкодою. Натомість, Пiдприємство повинно довести, що в його дiях (дiях його працiвникiв) вiдсутня вина у заподіянні такої шкоди. Тобто, у даному випадку, на думку відповідача, позивачем не доведено наявнiсть шкоди та протиправнiсть поведiнки Комунального виробничого управління «Бериславський водоканал», м. Берислав Херсонської області.
          Крім того, скаржник зауважує, що при розгляді даної справи судом першої інстанції було досліджено всi обставини забруднення Каховського водосховища неочищеними стічними водами, але не встановлено винного в забрудненнi. При цьому, відповідач вважає, що з 2002 року i по теперiшнiй час вiдбувається забруднення, яке можливо припинити лише шляхом реконструкцiї очисних споруд м. Берислав, на яких сталася аварія ще у 2002 році, та які були передані на баланс Комунального виробничого управління «Бериславський водоканал», м. Берислав Херсонської області за рішенням Бериславської міської ради від 08.06.2004 року №224. Отже, на думку скаржника, його вина у заподіянні шкоди державі, а саме забрудненні водосховища відсутня, оскільки воно продовжується внаслідок бездіяльності «Комунальної установи з капітального будівництва та експлуатації об`єктів соціально – культурного і комунального призначення Херсонської обласної ради», яка є відповідальним виконавцем замовлення робіт по реконструкції очисних споруд м. Берислав.
          До того ж, скаржник звернув увагу колегії суддів Південно-західного апеляційного господарського суду на ту обставину, що законодавством України не передбачено отримання дозволу на спецiальне водокористування на скидання забруднюючих речовин у воднi об`єкти, включаючи скидання забруднюючих речовин зi зворотними водами за вiдсутностi технічних (очисних) споруд або непрацюючих на час реконструкцiї, відтак суд першої інстанції неправомірно дійшов висновку в оскаржуваному рішенні про обов`язкову наявність такого дозволу. 
          Також, як зазначив відповідач, Господарським судом Херсонської області при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано строк позовної давності, оскільки предметом розгляду є події 2017 року, тобто, на думку скаржника, позивачу було відомо про те, що була проведена перевірка 10.08.2017 року  №02-11/210 та 30.10.2017-03.11.2017 №02-11/304, але останній до суду у встановлений строк не звернувся, доказів поважності пропуску строку позовної давності суду не надав.
          Разом з тим,  Комунальне виробниче управління «Бериславський водоканал», м.Берислав Херсонської області в апеляційній скарзі вказує, що судом першої інстанції було необ`єктивно досліджено розмір відшкодування збитків при ухваленні оскаржуваного рішення. Відтак, на думку скаржника, всі наведені вище обставини є підставами для скасування рішення Господарського суду Херсонської області від 19.03.2021 року у справі №923/1148/20.
          Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.04.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального виробничого управління «Бериславський водоканал», м.Берислав Херсонської області на рішення Господарського суду Херсонської області від 13.04.2021 року у справі №923/1148/20, розгляд справи призначено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
          Позивач своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Приписи пункту 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначають, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму (що станом на момент подання позову у даній справі складає 227 000 грн. 00 коп.). 
В порядку спрощеного провадження за законом підлягають розгляду малозначні справи, і в даному випадку єдиним критерієм для такого розгляду є саме ціна позову. Судова колегія дійшла висновку, що у даному випадку справа № 923/1148/20 відповідає ознакам малозначної справи за законом, оскільки ціна позову складає 32 006,96 грн.
          Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржене у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Комунального виробничого управління «Бериславський водоканал», м.Берислав Херсонської області не потребує задоволення, а рішення Господарського Херсонської області від 13.04.2021 року у справі №923/1148/20  є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

          Господарським судом Херсонської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

          10.08.2017 року, в ході позапланової перевірки дотримання Комунальним виробничим управлінням "Бериславський водоканал" , м. Берислав Херсонської області вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами (в частині виконання припису), з підстав надання посадовим особам - державним інспекторам з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції у Херсонській області направлення на перевірку від 09.08.2017 року, у присутності начальника Комунального виробничого управління "Бериславський водоканал", м. Берислав Херсонської області - Шевчишина Ю.Б., було встановлено, що у відповідача нормативи допустимо-граничних скидів не розроблено, що є порушенням п. 3 ст. 44, ст. 48, 70 Водного кодексу України,  п. 2, 7 дозволу на спеціальне водокористування №Укр.2.49.1 Хрс не виконується, тощо. Крім того, під час перевірки спеціалістами відділу інструментально-лабораторного контролю Державної екологічної інспекції у Херсонській області проведений відбір проб неочищених стічних вод, що скидаються через трубу КНС №1 відповідача до Каховського водосховища та проби води цього водосховища у контрольних створах, за результатами якого було складено відповідно акт відбору проб № 43 від 10.08.2017 року. Вищевказані дії посадових осіб позивача оформлено актом перевірки № 02-11/210. 
В подальшому, з 30.10.2017 року по 03.11.2017 року, державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції у Херсонській області у присутності виконуючого обов`язки начальника відповідача - головного інженера відповідача Юлдашева С.Є., у відповідності до направлення від 21.10.2017 року №622 на проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, була проведена планова у 2017 році перевірка дотримання   відповідачем вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, за результатами якої було складено відповідний акт №02-11/304.
Вказаною вище перевіркою, зокрема, було встановлено, що водовідведення від трьох багатоповерхових будинків (вул. 25 років Жовтня, вул. Херсонська, вул. Леніна) відповідач здійснює по одному випуску в Каховське водосховище, неочищені стічні води від вказаних трьох будинків самопливом надходять до Каховського водосховища по існуючій каналізаційній мережі, при цьому дозвіл на спеціальне водокористування на скид відсутній, нормативи допустимо-граничних скидів не розроблено, та кваліфіковано зазначене за актом як порушення вимог п.3 ст.44, ст.ст.48, 70 Водного кодексу України.
Крім того, у вказаному вище акті маються відомості про те, що лабораторний контроль стічних вод на аварійному скиді біля КНС № 1 здійснюється лабораторією КП "Міськводоканал" м.Нова Каховка, результати дослідження стічних вод КВУ "Бериславський водоканал" виконані вказаною лабораторією, копії протоколів досліджень додаються до акту перевірки; для проведення хімічного аналізу якості стічних вод, що скидаються до Каховського водосховища в м. Берислав біля КНС № 1, КНС № 2 та КНС № 3 спеціалістом відділу інструментально-лабораторного контролю Державної екологічної інспекції у Херсонській області було відібрано проби стічної води, фонову та контрольну проби Каховського водосховища (акт відбору проб води № 59 від 31.10.2017).
За пунктом 1 припису № 02-12/252 від 09.11.2017 року за результатами проведення вказаної перевірки позивачем було зобов`язано відповідача, зокрема, розробити до 10.01.2018 року нормативи допустимо-граничних скидів у відповідності до вимог п.3 ст.44, ст.ст.48, 70 Водного кодексу України, виконувати умови дозволу на спеціальне водокористування №Укр2.49Хрс, у відповідності до вимог п. 3 ст. 44, ст. 48, 70 Водного кодексу України, впровадити журнал обліку скидання стічних вод, тощо.
30.01.2013 року, рішенням Бериславської міської ради від  № 6 "Про затвердження КВУ "Бериславський водоканал" кількості аварійних витоків стічних вод в Каховське водосховище" затверджено відповідачу обсяг аварійних витоків стічних вод в Каховське водосховище у розмірі   9268,24 м3, за рік, починаючи з 01.01.2013. Очисні споруди у м.Бериславі Херсонської області   не працюють через аварійну ситуацію, що виникла 2002 року.
          Листом від 31.05.2019 року за вих. №84 Комунальне виробниче управління «Бериславський водоканал», м.Берислав Херсонської області у відповідь на лист Державної екологічної інспекції у Херсонській області, м. Херсон від 08.05.2019 року №376-01-30-04-07 повідомило останнє про кількість зворотних вод, що були скинуті до Каховського водосховища за період з 26.06.2017 року по 27.12.2017 року у розмірі 4634 м3 та запропоновано надіслати лист Державного агентства рибного господарства України від 03.03.2012 року для визначення категорії Каховського водосховища.
          З розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів Комунальним виробничим управлінням «Бериславський водоканал» від 29.10.2019 року наданого позивачем, вбачається, що розмір таких збитків становить 32  006 грн. 96 коп.
          Крім того, як убачається з матеріалів господарської справи, позивачем на адресу відповідача від 27.11.2019 року №1867 було направлено претензію про сплату заподіяних державі збитків у розмірі 32  006 грн. 96 коп., яку останнім було отримано та у відповідь направлено заперечення на претензію від 12.12.2019 року №201, у відповідності до якого Комунальне виробниче управління «Бериславський водоканал», м.Берислав Херсонської області, не заперечуючи факту заподіяння державі збитків, зазначило, що не згодне з розрахунком позивача з підстав відсутності шкоди водоймам рибогосподарського призначення. Крім того, відповідач не згоден з розрахунком розмірів відшкодування збитків в частині застосування коефіцієнту категорії Каховського водосховища як рибогосподарського призначення, оскільки згідно листа Інституту рибного господарства Національної Академії Аграрних наук України від 18.03.2019 року, акваторія Каховського водосховища в межах м. Берислав відноситься до водних об`єктів господарсько-побутового призначення (лист Інституту рибного господарства від 18.03.2019 року та відомості гідроекологічного стану Каховського водосховища додано до справи).
          Зі Статуту Комунального виробничого управління «Бериславський водоканал», м.Берислав Херсонської області, зокрема з п. 1.1. вбачається, що Комунальне виробниче управління «Бериславський водоканал», м.Берислав Херсонської області засноване на комунальній власності Бериславської міської ради. Підприємству надається майно в оперативне управління, розпорядником майна є власник – міська територіальна громада в особі Бериславської міської ради. Підприємство утворено з метою надання послуг для населення з водопостачання та водовідведення та очищення стічних вод каналізації, зокрема: роботи каналізаційних систем та установок для очищення стічних вод; спорожнення та очищення вигрібних ям, стічних колодязів і септичних резервуарів, обслуговування хімічних туалетів; очищення стічних вод (у т. ч. побутових і промислових стічних вод, води з плавальних басейнів тощо) за допомогою механічного, хімічного та біологічного оброблення, такого як додавання хімікатів, фільтрація, седиментація тощо.
          Пунктом 4.3. Статуту визначено, що джерелами формування майна підприємства є зокрема, комунальне майно, передане підприємству Уповноваженим органом управління, визначеним п. 7.1. Статуту – Бериславською міською радою.
          Рішенням Бериславської міської ради Бериславського району Херсонської області від 08.06.2004 року №224 «Про вилучення майна, яке не підлягає приватизації з комунального підприємства – Бериславського виробничого об`єднання житлово-комунального господарства та закріплення його за комунальним підприємством «Бериславський водоканал», за Актом прийому-передачі майна комунальної власності міської територіальної громади, яке закріплюється на праві повного господарського відання у комунальному підприємстві Комунальне виробниче управління «Бериславський водоканал», м.Берислав Херсонської області, відповідачу, поміж іншого передано водостанцію та  очисні споруди. Вказаний вище Акт підписано уповноваженими особами комунальних підприємств та скріплено печатками.          
          Поряд із зазначеним вище, матеріали справи містять висновок судової комплексної техніко-економіко-бухгалтерської експертизи за матеріалами кримінальної справи №1-291/11 від 10.07.2012 року, за висновками якої колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, зокрема, встановлено, що Бериславські очисні споруди, які було запроектовано і призначено для повної біологічної очистки господарсько-фекальних стоків від житлових масивів та виробничих підприємств міста, побудовані та введені в експлуатацію у 1972 році. На час обстеження очисні споруди не експлуатуються, відновленню не підлягають, проведення їх ремонту недоцільно та потребує значних вкладень.
          Також, як убачається з Додатку 2 до рішення обласної ради від 01.07.2011 року №235 до Переліку першочергових природоохоронних заходів для фінансування з Фонду охорони навколишнього природного середовища п. 3 внесено реконструкцію очисних споруд м.Берислав зі встановленням відповідального виконавця, а саме Комунальну установу з капітального будівництва та експлуатації об`єктів соціально-культурного і комунального призначення Херсонської обласної ради, Бериславський міськвиконком.
          З інформації, щодо виконання припису від 10.03.2020 року, наданої відповідачем на адресу позивача вбачається, що п. 8 Припису не виконано у зв`язку з тим, що для отримання дозволу на спеціальне водокористування на скид до Каховського водосховища, необхідна розробка нормативів ГДС забруднюючих речовин. Крім того, скаржник просив позивача у наданні інформації щодо відповідних установ, які розробляють такі нормативи ГДС забруднюючих речовин неочищених стічних вод, на що Державною екологічною інспекцією у Херсонській області було надано листа про відсутність такої інформації.
          Крім того,  як встановлено колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, матеріали справи не містять доказів оскарження відповідачем спірного Акта порушення, припису. Також, матеріали справи не містять документів, які б підтверджували отримання відповідачем нормативів ГДС забруднюючих речовин, та жодних клопотань відповідача, наданих останнім до суду першої інстанції для застосування до спірних відносин строку позовної давності.
          Рішенням Господарського суду Херсонської області від 27.03.2020 року у справі № 923/18/20 за позовом  Державної екологічної інспекції у Херсонській області до Комунального виробничого управління "Бериславський водоканал" про стягнення 22825 грн. 97 коп. збитків, заподіяних державі внаслідок порушення водного законодавства, шляхом скидів стічних вод у Каховське водосховище встановлено, що обсяг аварійних витоків стічних вод до Каховського водосховища по 2017 року становить 9268,24 м3.
          До того ж, у матеріалах справи наявні докази листування відповідача з Департаментом енергетики та екології Херсонської державної адміністрації та позивачем. 
          Оскільки вказана вище сума збитків не сплачена відповідачем до цього часу, позивач звернувся з відповідним позовом до Господарського суду Херсонської області.
          Як встановлено колегією суддів, предметом спору у даній справі є наявність або відсутність підстав для стягнення з Комунального виробничого управління «Бериславський водоканал», м.Берислав Херсонської області на користь держави, завданих внаслідок порушення відповідачем законодавства про охорону навколишнього природного середовища, а саме, здійснення відповідачем у 2017 році скиду неочищених стічних вод у Каховське водосховище, збитків у розмірі 32006 грн. 96 коп. 
          
          Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.
          
Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Приписами ч.ч. 2, 3 ст. 2 Водного кодексу України передбачено, що водні відносини в Україні регулюються цим Кодексом, Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища» та іншими актами законодавства. Земельні, гірничі, лісові відносини, а також відносини щодо використання та охорони рослинного і тваринного світу та об`єктів природно-заповідного фонду, атмосферного повітря, виключної (морської) економічної зони та континентального шельфу України, що виникають під час користування водними об`єктами, регулюються відповідним законодавством України.
Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 35 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища.
Державному контролю підлягають використання і охорона земель, надр, поверхневих і підземних вод, атмосферного повітря, лісів та іншої рослинності, тваринного світу, морського середовища та природних ресурсів територіальних вод, континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони України, природних територій та об`єктів, що підлягають особливій охороні, стан навколишнього природного середовища, а також дотримання заходів біологічної і генетичної безпеки щодо біологічних об`єктів навколишнього природного середовища при створенні, дослідженні та практичному використанні генетично модифікованих організмів у відкритій системі.
Порядок здійснення державного контролю за охороною навколишнього природного середовища та використанням природних ресурсів визначається цим Законом та іншими законами України.
Компетенцію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища визначено у ст. 20-2 Закону № 1264-ХІІ.
За змістом ч. 1 ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить, зокрема, організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства про охорону і раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів.
У ст. 11 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначено, що суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) зобов`язаний, зокрема, виконувати вимоги органу державного нагляду (контролю) щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства; надавати документи, зразки продукції, пояснення в обсязі, який він вважає необхідним, довідки, відомості, матеріали з питань, що виникають під час державного нагляду (контролю), відповідно до закону.
У п. 1, 4, 6 Положення про Державну екологічну інспекцію, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 454/2011, передбачено, що Державна екологічна інспекція України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для забезпечення реалізації державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Держекоінспекція України відповідно до покладених завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства про використання та охорону земель, законодавства про охорону і раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів, законодавства про охорону атмосферного повітря.
Держекоінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право проводити перевірки з питань, що належать до її компетенції, видавати за їх результатами обов`язкові для виконання приписи, розпорядження.
Відповідно до пунктів 2, 7, 9 ч. 1 ст. 44 Водного кодексу України водокористувачі зобов`язані: використовувати воду (водні об`єкти) відповідно до цілей та умов їх надання; здійснювати засобами вимірювальної техніки, у тому числі автоматизованими, облік забору та використання вод, контроль за якістю і кількістю скинутих у водні об`єкти зворотних вод і забруднюючих речовин та за якістю води водних об`єктів у контрольних створах, а також подавати відповідним органам звіти в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законодавчими актами; здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.
Пунктом 3 ч.1 ст. 44 Водного Кодексу України, в редакції, яка діяла на час перевірки, передбачено, що споживачі зобовязані дотримуватись встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин та встановлених лімітів забору води, лімітів використання води та лімітів скидання забруднюючих речовин, а також санітарних та інших вимог щодо впорядкування своєї території.
Згідно зі ст. 46 Водного кодексу України водокористування може бути двох видів - загальне та спеціальне.
За змістом ст. 48 Водного кодексу України спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів.
Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб.
Не належать до спеціального водокористування: пропуск води через гідровузли (крім гідроенергетичних);  скид  води з водних об`єктів відповідно до встановлених для них режимів роботи для підтримання екологічних витрат у річці та з метою запобігання виникненню гідродинамічних аварій; подача (перекачування) води водокористувачам у маловодні регіони; усунення шкідливої дії вод (підтоплення, засолення, заболочення); використання підземних вод для вилучення корисних компонентів; вилучення води з надр разом з видобуванням корисних копалин; виконання розчистки русел річок, каналів і дна водойм, будівельних, днопоглиблювальних і вибухових робіт; видобування корисних копалин (крім підземних вод) і водних рослин; прокладання трубопроводів і кабелів; проведення бурових, геологорозвідувальних робіт; забір та/або використання води в об`ємі до 5 кубічних метрів на добу, крім тієї, що використовується для виробництва (входить до складу) напоїв та фасованої питної води; інші роботи, які виконуються без забору води та скидання зворотних вод.
У ст. 49 Водного кодексу України визначено, що спеціальне водокористування є платним та здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування.
Дозвіл на спеціальне водокористування видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства.
Згідно зі ст. 70 Водного кодексу України скидання стічних вод у водні об`єкти допускається лише за умови наявності нормативів гранично допустимих концентрацій та встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин.
Водокористувачі зобов`язані здійснювати заходи щодо запобігання скиданню стічних вод чи його припинення, якщо вони: 1) можуть бути використані у системах оборотного, повторного і послідовного водопостачання; 2) містять цінні відходи, що можуть бути вилучені; 3) містять промислову сировину, реагенти, напівпродукти та кінцеві продукти підприємств у кількості, що перевищує встановлені нормативи технологічних відходів; 4) містять речовини, щодо яких не встановлено гранично допустимі концентрації; 5) перевищують гранично допустимі  скиди  токсичних речовин та містять збудників інфекційних захворювань; 6) за обсягом скидання забруднюючих речовин перевищують гранично допустимі нормативи; 7) призводять до підвищення температури води водного об`єкта більш ніж на 3 градуси за Цельсієм порівняно з її природною температурою в літній період; 8) є кубовими залишками, шламами, що утворюються в результаті їх очищення і знезараження.
Скидати стічні води, використовуючи рельєф місцевості (балки, пониззя, кар`єри тощо), забороняється.
Пунктом 1 ст. 49 Господарського кодексу України передбачено, що підприємці зобов`язані не завдавати шкоди довкіллю, не порушувати права та законні інтереси громадян і їх об`єднань, інших суб`єктів господарювання, установ, організацій, права місцевого самоврядування і держави.
Відповідно до ст. 111 Водного кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи зобов`язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.
Згідно із ст. ст. 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.
Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.
Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди передбачено ст. 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.
Порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів у разі, зокрема, забруднення водних об`єктів, у тому числі пов`язаного із самовільними та аварійними скидами у водний об`єкт забруднюючих речовин та фізико-хімічних показників (далі - забруднюючі речовини) із зворотними водами або забруднюючих речовин у чистому вигляді, у складі сировини, продукції чи відходів, крім випадків забруднення територіальних і внутрішніх морських вод та виключної морської економічної зони України із суден, кораблів та інших плавучих засобів регламентовано Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 389 від 20.07.2009.
За результатами дослідження наявних у справі належних та допустимих доказів, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, про те, що у діях відповідача наявні всі елементи складу правопорушення, зокрема: протиправна поведінка відповідача полягає у здійсненні скидів у водний об`єкт – Каховське водосховище, неочищених стічних вод за 2017 рік у кількості 9  268, 24 м3, що підтверджується матеріалами перевірки, при цьому ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції, протилежного відповідачем доведеного не було; наявна сама шкода, яка правомірно розрахована відповідно до Методики; а також причинний зв`язок, що виражений у заподіяні зазначеної шкоди саме протиправною поведінкою відповідача; при цьому, вина відповідача доведена наявними у справі письмовими доказами, як то Листом від 31.05.2019 року №84 відповідно до якого, кількість зворотних вод, що були самопливом скинуті до Каховського водосховища за період з 26.06.2017 року по 27.12.2017 року становить 4  634 м3, тобто дії останнього виражені у забруднені водного об`єкту неочищеними стічними водами.
Що стосується посилань заявника апеляційної скарги на відсутність з його боку вини у забрудненні Каховського водосховища, колегія суддів зазначає наступне.
Зокрема, відповідач не навів належного обґрунтування факту порушення вимог природоохоронного законодавства у твердженнях, викладених в апеляційній скарзі, при цьому посилання скаржника на ту обставину, що з 2002 року і по теперішній час відбувається забруднення фактично з бездіяльності Комунальної установи з капітального будівництва та експлуатації об`єктів соціально-культурного і комунального призначення Херсонської обласної ради, не приймається колегією суддів як належне, та таке, що може бути прийняте до уваги з огляду на те, що відсутність очисних споруд не звільняє відповідача від дотримання зазначених вимог закону, якими він нехтував, а їх порушення є підставою для його притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 111 Водного кодексу України, якою зобов`язано відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України. Крім того, суд апеляційної інстанції приймає правомірний висновок суду першої інстанції щодо обов`язкової наявності відповідного дозволу на спеціальне водокористування, якого відповідач на час здійснення перевірки не мав, як і не розробив нормативи гранично-допустимого скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти. Аналогічної правової позиції дотримано у постанові Вищого господарського суду України від 9 жовтня 2017 року у  справі № 923/1389/16, яка розглядалася фактично з аналогічних підстав, що і справа яка переглядається.
Крім того, колегія суддів зазначає, що наведені порушення відображені в акті перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства №02-11/304 від 30.10.-03.11.2017 року, детальний їх опис наведено в розділі «Водопостачання та водовідведення», в ході перевірки встановлено, що водовідведення від трьох багатоповерхових будинків відповідач здійснює по одному випуску в Каховське водосховище. Неочищені стічні води від цих будинків самопливом надходять до водосховища по існуючій каналізаційній мережі. Вказаний вище Акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства є чинним, в судовому порядку не оскаржувався, зауважень з приводу обставин та фактів, які в ньому наведені, відповідачем на час перевірки не висувалось.
Наведені обставини також підтверджені даними вимірювань показників складу та властивостей проб вод від 25.10.2016 року №74 та аналізу якості стічних вод, що скидаються до Каховського водосховища в м. Берислав біля КНС №1, КНС №2 та КНС №3 від 31.10.2017 року №59. Відбір проб також було здійснено без заперечень представника відповідача.
Судом апеляційної інстанції також встановлено, що відповідач неодноразово притягувався у судовому порядку до аналогічної відповідальності за аналогічне правопорушення, скоєне у 2010, 2015, 2016  роках, що підтверджується чинними рішеннями Господарського суду Херсонської області від 15.11.2011 року у справі № 5024/1896/2011, від 27.03.2020 року у справі №923/18/20, постановою Одеського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 року у справі № 923/1389/16, в яких суди за аналогічних фактичних обставин, дійшли до висновку про наявність вини КВУ «Бериславський водоканал» у здійсненні спеціального водокористування без дозволу та завдані цими діями збитків державі.
Стосовно непогодження відповідача з розрахунком суми збитків, слід зазначити наступне.
Порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів встановлено Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України 20.07.2009 № 389.
Згідно п. 1.4. Методики, вона застосовується державними інспекторами України з охорони навколишнього природного середовища та державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища відповідних територій (далі - державні інспектори) при розрахунку розмірів збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, які виявлені за результатами державного контролю за додержанням вимог фізичними особами, фізичними особами - підприємцями та юридичними особами природоохоронного законодавства. Державні інспектори з дати встановлення факту порушення вимог законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів проводять збір і аналіз необхідних матеріалів і на підставі цієї Методики розраховують розмір відшкодування збитків.
Отже, дослідивши при перегляді справи в апеляційному порядку, наданий позивачем розрахунок розмірів відшкодування збитків, колегія суддів відхиляє доводи скаржника в частині його невірності, з огляду на те, що на час виникнення правопорушення з боку відповідача відповідних законодавчих змін до вказаної вище Методики не вносилося, відповідний пункт щодо визначення категорій та коефіцієнтів є чинним, відтак судом першої інстанції було вірно встановлено, що позивачем обґрунтовано застосовано коефіцієнт в розмірі 2,5 категорії Каховського водосховища як водного об`єкта рибогосподарського призначення.
Таким чином, загальний розмір відшкодування збитків в сумі 32  006 грн. 96 коп. є  обґрунтованим та правомірним.
Щодо неврахування судом першої інстанції строку позовної давності при ухваленні оскаржуваного рішення від 19.03.2021 року у справі №923/1148/20, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).
Отже, позовна давність є строком для пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).
Відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції. При цьому, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).
22.03.2017 року розглядаючи справу № 6-3063цс16 Верховний Суд України підтвердив правовий висновок викладений у постановах від 4 лютого, 18 березня, 24 червня 2015 року, 17 лютого 2016 року про те, що без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, адже можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони.
Окрім цього, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою    у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).
Відтак, положення у цивільному законодавстві України про позовну давність є диспозитивними, а не імперативними в застосуванні, тобто підлягають заявленню безпосередньо під час розгляду справи в суді, позовна давність застосовується виключно до ухвалення рішення судом першої інстанції за клопотанням сторони; суд за власною ініціативою не має право застосовувати позовну давність.
Як вбачається з матеріалів справи, в тому числі, з процесуальної заяви - відзиву, наданого відповідачем до суду першої інстанції на підтвердження заперечень проти позовних вимог Державної екологічної інспекції у Херсонській області, м. Херсон, клопотання скаржником про застосування строку позовної давності до суду не надавалось, з огляду на що, суд апеляційної інстанції зазначає про відсутність процесуальних підстав для застосування такого строку, відтак доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі з цього приводу відхиляються з огляду на вище зазначене.
З урахуванням викладеного вище, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі є такими, що спростовуються наявними матеріалами справи, а тому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками Господарського суду Херсонської області, викладеними у рішенні від 19.03.2021 року у справі №923/1148/20 про задоволення позовних вимог  Державної екологічної інспекції у Херсонській області, м. Херсон про стягнення 32 006,96 грн. збитків, завданих державі за порушення природоохоронного законодавства.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Колегія суддів зауважує, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд. Однак ця стаття не закріплює будь-яких правил допустимості доказів чи правил їх оцінки, а тому такі питання регулюються передусім національним правом і належать до компетенції національних судів.
Згідно ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, вважає апеляційну скаргу Комунального виробничого управління «Бериславський водоканал», м.Берислав Херсонської області необґрунтованою та такою, що не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Херсонської області від 19.03.2021 року у справі №923/1148/20 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального виробничого управління «Бериславський водоканал», м.Берислав Херсонської області на рішення Господарського суду Херсонської області від 19.03.2021 року у справі №923/1148/20 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Херсонської області від 19.03.2021 року у справі №923/1148/20– залишити без змін.

Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                 Г.І. Діброва

Судді                                                                                         Н.М. Принцевська

                                                                                                  В.М. Головей