СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2021 р.                                                                  Справа № 917/1890/20  

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Россолов В.В., суддя Хачатрян В.С.

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача (вх.№874ПХ/1) на рішення Господарського суду Полтавської області від 01 лютого 2021 року (суддя Тимощенко О.М., повний текст складено 01.02.2021 р.) по справі №917/1890/20

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Одеса
до Приватного акціонерного товариства "Рижівський гранітний кар`єр", м. Горішні Плавні, Полтавська область 
про  стягнення 28 690,00 грн. штрафу 

ВСТАНОВИЛА:

АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця "АТ  "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до ПАТ "Рижівський гранітний кар`єр" про стягнення 28 690,00 грн. штрафу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що стягненню з відповідача підлягають штрафні санкції, нараховані у відповідності до вимог ст. 118, 122 Статуту залізниць України.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 01 лютого 2021 року (суддя Тимощенко О.М., повний текст складено 01.02.2021 р.) по справі №917/1890/20 позов задоволено. Стягнуто з ПАТ "Рижівський гранітний кар`єр"   на користь АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська  залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" 28 690,00 грн. штрафу, 2102,00 грн.   витрат зі сплати судового збору.
Відповідач з рішенням суду не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій просить рішення суду скасувати з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права, прийняти нове рішення, яким відмовити у  задоволенні позову.
Також, заявник просив поновити процесуальний строк на подачу апеляційної скарги, посилаючись на поважність причин пропуску строку.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.03.2021(колегія суддів у складі: головуючий суддя Ільїн О.В, суддя Россолов В.В., суддя Хачатрян В.С.)  поновлено  відповідачу процесуальний строк на подачу апеляційної скарги  на рішення Господарського суду Полтавської області від 01 лютого 2021 року по справі №917/1890/20. Відкрито апеляційне провадження у справі №917/1890/20 за апеляційною скаргою відповідача на рішення Господарського суду Полтавської області від 01 лютого 2021 року по справі №917/1890/20. Встановлено позивачу строк для подання до Східного апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу, а також докази надсилання (надання) копії відзивів та доданих до нього документів відповідачу. Роз`яснено учасникам справи, що апеляційний розгляд справи №917/1890/20 відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Через канцелярію суду позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні скарги, рішення господарського суду залишити без змін.
Враховуючи, що ціна позову в даній справі є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом було попереджено сторони, що апеляційна скарга буде розглянута за правилами ч. 10 ст. 270 ГПК України без повідомлення учасників справи - за відсутності клопотань учасників справи про розгляд справи з їх повідомленням (викликом).
Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Приватним акціонерним   товариством "Рижівський гранітний кар`єр" 10 серпня 2020 р. зі станції Редути Південної залізниці згідно з накладною №44948149 було здійснено відправлення групи вагонів, вантажем - щебінь гранітний не поіменований в алфавіті, зазначивши в накладній загальну масу вантажу 694000 кг, зокрема в вагоні №62432844 - 69 500 кг, тара - 23 000 кг, станція призначення  Каховка Одеської залізниці, одержувач ТОВ “Вертикаль ГРУПП”.
В процесі перевезення вантажу 13.08.2020 року по ст. Кременчук вагон №62432844 згідно акту загальної форми №1381 був відчеплений від основної групи вагонів по технічному браку. 
Після усунення технічного браку, 18.08.2020 року, згідно з актом загальної форми №1382 працівниками вагонного депо Кременчук, на вагон № 62432844 складено досильну накладну № 44950079, та відправлено на станцію призначення.
Згідно з актами загальної форми станції Знам`янка №77725, №51072 від 21.08.2020 року та №51090 від 25.08.2020 року вагон №62432844  відчеплений на ваги перевірку. 
В документах зазначено навантаження насипом, розмір навантаження відповідно висоти бортів не вказано, вага тара 23000кг, нетто 69500кг. Під час перевірки виявлено навантаження нижче бортів 800 мм.  
На проміжній станції призначення ст. Знам`янка Одеська залізниця, 25.08.2020 р. було здійснено переважування вагону №62432844 на тензометричних, статичних  вагонних  вагах СВ-150000В2 ст. Знам`янка Од. (держповірка ваг 04.09.19р.) та виявлено різницю в масі вантажу у зазначеному вагоні проти накладної в сторону зменшення, про що було складено комерційний акт № 410006/124/14 від 25.08.2020 року та протокол  зважування  від 25.08.2020 року.
В  комерційному акті №410006/124/14 від 25.08.2020 року засвідчено, що слідів втрати та крадіжки вантажу немає. У вагоні глухі торцеві стінки люка щільно закриті. Об`єм кузова не вказаний. При зважуванні вагона з розчепкою 25.08.2020 року на тензометричних, статичних  вагонних  вагах СВ-150000В2 ст. Знамянка Од. (держповірка ваг 04.09.19р.) працівником станції Жеребіло Ю.Л. в присутності заступника начальника станції Горєлкіна О.О. виявилось брутто 86400 кг., тара документа 23000 кг, нетто 63400 кг, що не відповідає вазі вантажу зазначеній в перевізному документі, вага вантажу в вагоні проти перевізного документа менше на 6100 кг. 
На станції призначення у відповідності до вимог п. 12 Правил  у розділі Є комерційного акту  №410006/124/14 від 25.08.2020 зроблено запис при перевірці вантажу різниці проти цього акту не виявлено та підписано комерційним агентом Солдатовою С.М. (посадові обов`язки якого затверджені  посадовою  інструкцією агента комерційного АТ "Українська залізниця" Регіональної філії "Одеська залізниця" виробничий підрозділ "Одеська об`єднана дирекція залізничних перевезень"). Результати контрольного зважування занесені до Книги обліку контрольних зважувань та перевірки кількості вантажу у вагонах (арк. с. 22).  
Вказані обставини щодо невідповідності зазначених відповідачем даних маси вантажу стали підставою для нарахування штрафу в сумі 28 690,00 грн.   на підставі  ст. ст. 118, 122 Статуту залізниць України та звернення позивача з даним позовом до суду. 
Судом попередньої інстанції встановлено, що на підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивач надав наступні докази: копії накладних №44948149 та 44950079; копії комерційних актів; копії актів №77725, №51072, №51090, №3244а; копію протоколу зважування від 25.08.2020 року; копію витягу  копії витягу із технічного паспорту на ваги ст. Знам`янка; копію витягу  копії витягу із технічного паспорту на ваги ст. Каховка; копію відповіді на запит з копією протоколу зважування; копію посадової інструкції заступника начальника станції ст. Знам`янка;  копію посадової інструкції агента комерційного ст. Каховка; копію робочої інструкції старшого приймальника поїздів. 

Надаючи правову кваліфікацію висновкам суду першої інстанції, доводам наведеним у апеляційній скарзі, колегія суддів вважає за доцільне звернути увагу на те, що інстанційність судової системи не повинна дублювати одна одну, а має бути націлена на вироблення оптимальної моделі встановлення об`єктивної істини у справі та перевірки законності й обґрунтованості судових рішень, які приймаються господарськими судами України. З урахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне. 
Статтею 11 Цивільного кодексу України вказано, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.
В силу приписів ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Згідно ст. 509 Цивільного Кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів. 
Статтею 3 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України "Про транспорт", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. 
Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України. 
Ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань. 
Відповідно до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року за N457 на виконання вимог ст. 3 Закону України "Про залізничний транспорт", Статут залізниць України (далі за текстом: Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту. 
Стаття ст. 181 Господарського кодексу України дозволяє укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. 
Відповідно до ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України, договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень. 
У ст. 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.  
Тобто, залізнична накладна від 10.08.2020 за №44948149 є підтвердженням укладення між позивачем та відповідачем письмового договору перевезення у спрощений спосіб. 
Згідно із ст. 22 Статуту залізниць України за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. 
Відповідно до ст. 23 Статуту, відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. В разі проведення митного контролю дата видачі вантажу ставиться після закінчення митних операцій. Для посвідчення прийняття вантажу до перевезення станція видає відправнику квитанцію. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом. Під час перевезення масових вантажів у випадках, передбачених Правилами, допускається оформлення однієї накладної (комплекту перевізних документів) на перевезення цілого маршруту або групи вагонів чи комплекту контейнерів. Станції видають вантажовідправникам бланки накладних (комплектів перевізних документів) за плату згідно з тарифом. 
Згідно з пунктом 1.1. Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644 (надалі Правила), на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. У разі пред`явлення до перевезення вантажу груповою відправкою або маршрутом відправник додає до накладної відомість вагонів (додаток 2 до цих Правил) або відомість вагонів і контейнерів, що перевозяться маршрутом (групою) за накладною (додаток 4 до Правил перевезення вантажів в універсальних контейнерах, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001р. №542, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 10.09.2001р. за №798/5989). 
Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем (частина 1 пункту 1.2 Правил). 
Відповідно до п. 2.1 Правил оформлення перевізних документів відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил. У разі пред`явлення вантажу до перевезення навалом, насипом або наливом у графу 20 “Найменування вантажу” вноситься відмітка “навалом”, “насипом” або “наливом”.  
Згідно із п. 4.1. Правил заповнення накладної під час перевезення здійснюється згідно з додатком 3 до цих Правил, відповідно до якого представник відправника особисто в накладній заповнює графу 24 "Маса вантажу, визначена відправником".
У додатку 3 до цих Правил встановлено, що графа “маса вантажу, визначена відправником” заповнюється, якщо маса вантажу визначена відправником. Вказуються маса у кілограмах брутто вантажу, загальна маса відправки (прописом); у графі “спосіб визначення маси” зазначається спосіб визначення маси вантажу (на вагах, за стандартом, за трафаретом, за обміром, за розрахунками, умовно), тип ваг (товарні, вагонні, елеваторні тощо), їх вантажопідйомність та ким було визначено масу вантажу (залізницею/відправником); у графі “ким завантажено вантаж у вагон (контейнер)” зазначається: відправником або залізницею; у графі “правильність внесених відомостей підтверджую” представник відправника засвідчує правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. В електронній накладній накладається електронний цифровий підпис відправника. 
Пунктом 2.3 Правил оформлення перевізних документів визначено, що представник відправника у графі 55 накладної “Правильність внесених відомостей підтверджую” вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. Представник відправника повинен мати довіреність на оформлення перевезення.  
Як свідчать подані докази, завантаження вагону здійснювалось засобами відправника (відповідача), правильність внесених до накладної відомостей підтвердив своїм підписом представник вантажовідправника у відповідності до п.2.3. Правил оформлення перевізних документів. 
За достовірність відомостей у накладній  з приводу маси вантажу відповідальність несе безпосередньо особисто відправник вантажу (в тому числі щодо маси вантажу), який при заповненні накладної зобов`язаний перевірити достовірність відомостей щодо маси вантажу. 
На станціях Знам`янка та призначення, маса вантажу також визначалась шляхом зважування - тобто тим самим способом.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній, а залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній. 
Відповідно до ст. 122 Статуту, за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. 
У ст. 118 Статуту встановлено, що за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення. 
Оскільки було встановлено неправильність зазначення відповідачем маси вантажу у залізничній накладній, то у відповідності до ст. ст. 118, 122 Статуту  за неправильно зазначену у накладній масу вантажу відповідачу нараховано штраф у розмірі п`ятикратної плати за всю відстань перевезення - в сумі 28690,00 гривень. 
Відповідно до ст. 2 Статуту залізниць України, цей Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. 
Статут є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України (ст.3 Закону України "Про залізничний транспорт"). 
У ч. 5 ст. 307 Господарський кодекс України встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. 
Отже, в даному випадку слід керуватися саме положеннями Статуту, який є спеціальним нормативним актом.
Стаття  122 Статуту чітко встановлює, що  за неправильно зазначені у накладній масу вантажу з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. У ст. 118 Статуту встановлено, що штраф стягується у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення. 
Вказаний штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв`язку з цим збитки. 
Отже, на підставі ст.ст. 118, 122 Статуту позивачем правомірно нараховано до сплати відповідачу штраф у розмірі 28 690,00 грн. внаслідок невірного зазначення відповідачем в залізничній накладній маси вантажу. 
Суд першої інстанції у рішенні правомірно зазначає, що сам факт справності вагонних ваг, якими визначалася відповідачем вага вантажу у спірному вагоні під час його завантаження, не є доказом правильного зазначення відправником маси вантажу у залізничній накладній №44948149.  
Частиною 1 ст. 26 Закону України “Про залізничний транспорт” передбачено, що обставини, які можуть слугувати підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів засвідчуються актами. 
Положеннями ст. 129 Статуту залізниць України, визначено, що обставини, які можуть бути підставою для застосування матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів  під   час   залізничного   перевезення,   засвідчуються комерційними  актами  або  актами  загальної форми,  які складають станції залізниць. 
Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах. 
Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами. 
За змістом пунктів 6, 105, 118, 122 Статуту залізниць України вбачається, що залізничні перевезення оформляються накладною як обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, що укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача та супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення. Законодавцем встановлено матеріальну відповідальність вантажовідправника за пред`явлення до перевезення вантажу з неправильним зазначенням його маси у накладній та її невідповідності фактичній масі вантажу, який надійшов до станції призначення, у вигляді штрафу в розмірі п`ятикратної провізної плати за все перевезення.
Отже, допустимими доказами неправильного зазначення у накладній маси вантажу, відправленого вантажовідправником залізницею до станції призначення для отримання вантажоодержувачем, в розумінні ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України, є належно складені працівниками залізниці комерційні акти за наслідком контрольного зважування вантажу, який було здано до перевезення залізницею. 
Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/2339/17. 
Як досліджено судом першої інстанції, при прибутті вагону №62432844 з вантажем на станцію Знам`янка Одеської залізниці було здійснено перевірку маси вантажу у вагоні №62432844  про, що складено комерційний акт від 25.08.2020 року №410006/124/14, в якому зазначено, що слідів втрати та крадіжки вантажу немає. В вагоні глухі торцеві стінки, люка щільно закриті. Об`єм кузова не вказаний. При зважуванні вагона з розчепкою 25.08.2020 року на тензометричних, статичних  вагонних  вагах СВ-150000В2 ст. Знамянка Од. (держповірка ваг 04.09.19р.) працівником станції ОСОБА_1 в присутності заступника начальника станції Горєлкіна О.О. виявилось брутто 86400 кг., тара документа 23000 кг, нетто 63400 кг, що не відповідає вазі вантажу зазначеній в перевізному документі, вага вантажу в вагоні проти перевізного документа менше на 6100 кг. 
Відповідно до п. 10 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року №334 (зі змінами та доповненнями)  передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці. 
Отже, п. 10 Правил складання актів на виконання ст. 29 Статуту залізниць України визначено імперативно частину суб`єктного складу працівників залізниці, які є уповноваженими особами на підписання комерційних актів: начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також передбачено можливість участі в складенні комерційного акта одержувача вантажу, якщо він брав участь у перевірці, або інших працівників залізниці. 
Дана правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду від 01.06.2018 у справі №910/3930/17 та від 18.06.2018 у справі №910/11397/17, від 23.11.2018 у справі №916/2450/17, від 21.08.2019 у справі №905/2360/18 та ін. 
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 64 та ч. 3 ст. 65 Господарського кодексу України передбачено, що підприємство, як організаційна форма господарювання, може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо) та самостійно визначає свою організаційну структуру, чисельність працівників та штатний розпис. Керівництво підприємством здійснюється його керівником, який призначається (обирається) власником (власниками) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядову раду такого підприємства (у разі її утворення) та відповідно до статуту є посадовою особою цього підприємства з правом розподілу обов`язків між працівниками підприємства. 
Отже, якщо в штаті структурного підрозділу залізниці не передбачено посади начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), то на підставі наказу начальника такого підрозділу залізниці чи відповідно до робочої (посадової) інструкції іншого працівника залізниці має бути уповноважено на підписання від імені залізниці комерційних актів для забезпечення вимоги щодо їх оформлення за підписом трьох осіб, перелік яких визначено пунктом 10 Правил складання актів, і такими доказами можуть підтверджуватися повноваження осіб на підписання комерційного акта. 
Дану правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 23.11.2018 у справі №916/2450/17, від 21.05.2018 у справі №916/2001/17, від 23.06.2018 у справі №916/1993/17.
Комерційний акт від 25.08.2020 року №410006/124/14 складений та підписаний заступником начальника станції Горєлкін О.О. та працівником станції, який особисто здійснювала перевірку Жеребіло Ю.Л. 
При цьому відповідно до посадової інструкції заступника начальничка станції з вантажної та комерційної роботи станції "Знам`янка виробничого підрозділу "Знам`янська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Українська залізниця" заступник начальника станції виконує обов`язки  начальника вантажного району: приймає участь у комісійній перевірці кількості та стану вантажу (багажу), підписує оформлені комерційні акти (п. 2.24 посадової інструкції). 
Щодо посилань відповідача на  невідповідність комерційного акту п. 12 Правил складання актів слід зазначити  наступне. 
Пунктом 12 Правил складання актів визначено, що якщо при перевірці вантажу,  який прибув з актом попутної станції, під час перевірки на станції призначення не буде виявлено  різниці  між  даними  акта,  складеного  на  попутній  станції,  і фактичною наявністю та станом вантажу,  багажу або  вантажобагажу, то  станція  в  розділі  "Є"  комерційного  акта  попутної станції вносить  відмітку  такого  змісту:  "Під  час  перевірки   вантажу (багажу,  вантажобагажу)  різниці  проти  цього акта не виявлено". 
Така відмітка засвідчується штемпелем станції  і  підписами  осіб, указаних  у пункті 10 цих Правил.  Цей акт видається одержувачу на його вимогу,  а копія його залишається на  станції.  Новий  акт  у цьому разі не складається
При невідповідності  відомостей,  указаних  в  акті  попутної  станції,  фактичним даним, що виявились під час перевірки вантажу, багажу або вантажобагажу, складається новий комерційний акт. 
На станції призначення у відповідності до вимог п. 12 Правил  у розділі Є комерційного акту  №410006/124/14 від 25.08.2020 зроблено запис при перевірці вантажу різниці проти цього акту не виявлено” та підписано комерційним агентом Солдатовою С.М. (посадові обов`язки якого затверджені  посадовою  інструкцією агента комерційного АТ "Українська залізниця" Регіональної філії "Одеська залізниця" виробничий підрозділ "Одеська об`єднана дирекція залізничних перевезень"). Результати контрольного зважування занесені до Книги обліку контрольних зважувань та перевірки кількості вантажу у вагонах.   
Отже, судова колегія підтримує висновок суду попередньої інстанції, що комерційний акт від 25.08.2020 №410006/124/14 підписаний уповноваженими працівниками залізниці та вважається таким, що складений з дотриманням вимог чинного законодавства України. 
Отже, твердження відповідача, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують законність позовних вимог і й обґрунтованість висновків господарського суду.
Згідно зі   ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини,      вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до      статей 76 - 79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Отже, відповідачем всупереч вищенаведених норм права, не було подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в апеляційній скарзі, а наведені доводи не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що наведені в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, тому колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги відповідача та залишення без змін рішення господарського суду Полтавської області.
У відповідності до п. 2 ч. 1   ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених      вимог.
Отже, в силу приписів                     ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи, що колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги відповідача, судові витрати понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного та керуючись   ст. 129 Конституції України, ст. ст.   129,   269,   270,   273, п. 1 ч. 1 ст.         275, ст.ст.   276,         281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача на рішення господарського суду Господарського суду Полтавської області від 01 лютого 2021 року по справі №917/1890/20 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Полтавської області від 01 лютого 2021 року по справі №917/1890/20 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 21.05.2021 року.

Головуючий суддя                                                                         Ільїн О.В.  

Суддя                                                                                                Россолов В.В.

Суддя                                                                                                Хачатрян В.С.