ПОСТАНОВА 
Іменем України

24 березня 2021 року                                                        м. Кропивницький

справа № 396/1125/20
провадження № 22-ц/4809/178/21 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді: Дуковського О.Л. (суддя-доповідач) 
        суддів: Дьомич Л.М., Письменного О.А.
з участю секретаря: Демешко Л.В.
        Учасники справи:
        позивач   Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»;
        відповідач ОСОБА_1 .

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою  Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 07 жовтня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ,- 

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обгрнутування позовних вимог вказував, що з метою отримання банківських послуг відповідач підписав заяву б/н від 05.03.2012 згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
Зазначав, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, та Тарифами Банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, та те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, який в будь-який момент може змінити кредитний ліміт. 
Відповідно умов договору сторони визначили відповідальність за порушення строків сплати платежів.
Заочним рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 07 жовтня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по заяві б/н від 05.03.2012 року, в розмірі 18848,69 грн. 
В частині позовних вимог про стягнення 6643,62 грн. – заборгованості за простроченими відсотками; 1254,54 грн. - заборгованості за відсотками нарахованими за прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 150,00 грн. – пені – відмовлено за необґрунтованістю позовних вимог.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове рішення в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду  першої інстанції  в межах  доводів та  вимог апеляційної скарги, апеляційний суд  дійшов  висновку, що апеляційна  скарга не підлягає задоволенню  з  таких підстав.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки  щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.
Дослідивши письмові докази, суд першої інстанції вважав встановленими обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Судом першої інстанції встановлено, що з метою отримання банківських послуг відповідач підписав Анкету-заяву б/н від 05.03.2012 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 38).
В заяві вказано, що позичальник згоден з умовами, що анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір та, що позичальник ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг.
Згідно з Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.39), Витягу з Умов та правил надання банківських послуг, які надані позивачем до матеріалів справи (а.с.40-63), вбачається, що ними передбачено умови, щодо зміни кредитного ліміту, визначено відсоткову ставку за користування кредитними коштами та визначено обов`язки позичальника щодо погашення заборгованості за кредитом, відсотками а також оплачувати комісії на умовах договору та сплата штрафів і пені відповідно до Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (п.2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4, п.2.1.1.5.5., п. 2.1.1.7.6, 2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6).
Звернувшись із позовом до суду позивач надав розрахунок ,з якого вбачається, що станом на 17.05.2020 за відповідачем рахується заборгованість за договором б/н від 05.03.2012 в розмірі 26896,85 грн., яка складається з наступного: 18848,69 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч.: 0,00 – заборгованість за поточним тілом кредита, 18848,69 грн. - заборгованість за просточеним тілом кредита; 6643,62 грн. – заборгованість за простроченими відсотками; 1254,54 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими за прострочений кредит згідно ст.625; 150,00 грн. – нарахована пеня.
Суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги, в частині стягнення кредитної заборгованості (тіло кредиту) послався на те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не були повернуті позивачу, а тому це свідчить про порушення прав позивача.
Колегія суддів, погоджується із таким висновком суду першої інстанції і вважає, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту, яка становить 18848,69 грн. 
Також суд першої інстанції правильно послався на те, що відсутні докази про те, що відповідач ознайомився із Умовами та Правилами надання банківських послуг.
Також, в анкеті – заяві, яка підписана сторонами відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, комісії, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. 
Звернувшись із даним позовом АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути заборгованість за кредитом (за поточним тілом кредиту), заборгованість за простроченим тілом кредиту, відсотки, пеню.
В обгрунтування вимог позивач посилався на те, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору, яким обумовлено пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів, тощо.
Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження  № 6-16цс15).
Встановлено, що позичальник не підписував жодного документу, який би обумовлював порядок та умови нарахування і сплати таких платежів, як: проценти, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, що узгоджується із позицію Верховного Суду у постанові № 342/180/17 від 03.07.2019.
Згідно з ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, роз`яснено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Колегія суддів також вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
Висновок суду, про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитом є обґрунтованим.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. 
Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
В межах вимог та доводів апеляційних скарг, передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції не встановлено.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» – залишити без задоволення.
Заочне рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 07 жовтня 2020 року -  залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       
       21.05.2021 – складено постанову. 

Головуючий суддя                                                                                         О.Л. Дуковський 

Судді                                                                                                                 Л.М. Дьомич

О.А. Письменний