Головуючий І інстанції: Є.Б. Супрун

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2021 р. 	Справа № 440/5608/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Бершова Г.Є. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.11.2020, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, по справі № 440/5608/20
за позовом               ОСОБА_1  
до              Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області                     
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі за текстом — відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області), в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення від 15.07.2020 №1085 про відмову у призначенні їй дострокової пенсії за віком, як дружині військовослужбовця померлого внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, та зобов`язати відповідача здійснити призначення та виплату їй такої пенсії з 26.04.2020.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24.11.2020 позов залишено без задоволення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.11.2020 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 у повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач зазначає, що судом першої інстанції застосовані невірно застосовані норми матеріального права щодо призначення дострокової пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративно судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судовим розглядом, що ОСОБА_1 є дружиною померлого учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ОСОБА_2 
10.07.2020 позивач звернулася до ГУ ПФУ у Полтавській області із заявою встановленої форми про призначення їй пенсії у разі втрати годувальника. До заяви було додано довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт, трудову книжку, диплом про навчання, довідку із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 по день звернення, посвідчення члена сім`ї померлого ветерана війни, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , виписку з акту огляду МСЕК про встановлення 2 групи інвалідності ОСОБА_2 , посвідчення інваліда війни 2 групи ОСОБА_2 , посвідчення ліквідатора аварії на ЧАЕС. 
Рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області від 15.07.2020 №1085 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону №1058, оскільки померлий приймав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС як військовозобов`язаний.
Не погодившись із вказаним рішенням відповідача в частині відмови у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для призначення ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком відсутні, оскільки її померлий чоловік приймав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС як військовозобов`язаний.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» 28.02.1991 № 796-XII учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців (особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань), працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Тут і надалі до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань. Зазначеною нормою визначено коло осіб, які є військовослужбовцями.
Згідно з ст. 16 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які брали участь у бойових діях, а також ті, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов`язку, а також батьки і дружини (якщо вони не взяли повторний шлюб) військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, мають право на пенсію: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV право на призначення дострокової пенсії за віком мають: дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.
Судом першої інстанції встановлено, що померлий чоловік позивача ОСОБА_2 був особою з інвалідністю 2 групи і мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, причина інвалідності - захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків на ЧАЕС.
У період проходження спеціальних зборів у військовій частині № НОМЕР_1 з 29.07.1986 до 03.09.1986 ОСОБА_2 брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та отримав опромінення.
Відповідно до експертного висновку від 06.04.2017 № 44 захворювання, що призвело до смерті ОСОБА_2 , пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Тобто, померлий чоловік позивача, перебував на військових зборах як військовослужбовець під час яких отримав захворювання пов`язане з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Захворювання і причина смерті ОСОБА_2 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Відповідач вважав відсутнім у позивача права на призначення пенсії за віком, оскільки померлий чоловік не належав до військовослужбовців, а брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС під час призову на військові збори.
Колегія суддів зазначає, що у постанові від 15.04.2020 у справі №592/3813/17 Верховний Суд сформулював правову позицію відповідно до якої в розумінні Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" 28.02.1991 № 796-XII військовозобов`язані, призвані на військові збори для участі у роботах по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи прирівнюються до військовослужбовців. Зазначене спростовує доводи відповідача, що померлий чоловік позивача не підпадає під категорію військовослужбовця у розумінні Прикінцевих положень Закону №1058. Можливість отримання пільги, передбаченої Прикінцевими положеннями Закону №1058, зокрема для дружини, якщо вона не взяла повторний шлюб, військовослужбовця, який помер після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, законодавець не пов`язує з видом військової служби, тривалістю її проходження, військовим званням та посадою, а також часом, що сплинув після звільнення особи з військової служби.
Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач є вдовою учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок захворювання пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, має страховий стаж більше 20 років та вік старше 50 років.
Таким чином, позивач набула право на призначення пенсії на пільгових умовах, оскільки є дружиною військовослужбовця, який помер після звільнення зі служби, внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для призначення позивачу пенсії на пільгових умовах на підставі п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому рішення від 15.07.2020 №1085 в частині відмови у призначенні ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком, як дружині військовослужбовця померлого внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи підлягає скасуванню.
Повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені  Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Така правова позиція  висловлена Верховним Судом у постанові від 08 листопада 2019 року справа № №227/3208/16-а.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що в даному випадку наявні підстави для задоволенню  позовної вимоги ОСОБА_1 шляхом зобов`язання відповідача призначити позивачу з 10.07.2020 року  пенсію за віком відповідно до п. 4  ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Перевіривши оскаржене позивачем рішення відповідача, апеляційний суд вважає, що таке не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а представлені позивачем докази у своїй сукупності дають підстави вважати що рішення відповідача в частині відмови у призначенні дострокової пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню.
Вказані вище обставини є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про часткове задоволення позовних вимог з наведених вище підстав.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню та апеляційним судом приймається нове рішення про часткове задоволення позову з наведених вище підстав. 
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.11.2020 по справі № 440/5608/20  скасувати.  
Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 15.07.2020 № 1085 в частині відмови у призначенні ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком, як дружині військовослужбовця померлого внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до п. 4 ч.1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 10.07.2020. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	І.М. Ральченко    Г.Є. Бершов