П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

28 травня 2021 р.	м. Одеса	Справа № 420/14924/20	
Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:
м. Одеса;
Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:
05.03.2021 року;
Головуючий в 1 інстанції: Корой С.М.
               П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
                           Головуючого судді – Єщенка О.В.
                           суддів                      – Димерлія О.О.
                                                            – Танасогло Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 5 березня 2021 року по справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:
Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 09.12.2020 року ВП№63152779 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що Управлінням належним чином повідомлено відповідача про повне виконання рішення суду в добровільному порядку в межах своїх повноважень з доданням підтверджуючих документів. Висновки відповідача про невиконання боржником судового рішення у встановлений строк без поважних причин фактично ґрунтуються на не врахуванні представленої інформації щодо не можливості здійснити проведення соціальних виплат. Фактичне та у повному обсязі виконання Управлінням судового рішення на час виникнення спірних правовідносин буде можливим лише у разі прийняття Кабінетом Міністрів України окремого порядку виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам, які нараховані за попередні періоди. Отже, часткове невиконання судового рішення допущено Управлінням з незалежних від нього причин і ці обставини у розумінні статей 63 та 75 Закону України «Про виконавче провадження» безумовно є поважними та виключають підстави для застосування штрафу.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 5 березня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Проаналізувавши положення ст.ст. 18, 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції виходив з того, що підставою для винесення постанови про накладення штрафу є невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк судового рішення немайнового характеру. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником, та які не залежали від його власного волевиявлення.
Суд першої інстанції визначив, що відсутність окремого порядку не може бути підставою для невиплати позивачу заборгованості по нарахованій пенсії, а фактичне невиконання в повному обсязі рішення судів, які набрали законної сили щодо пенсійних виплат, позбавляють пенсіонерів права отримати заборгованість з перерахованої (нарахованої) пенсії на виконання рішень судів, що в свою чергу, позбавляє їх гарантованого Конституцією України (стаття 46) права на соціальний захист в повному обсязі.
З огляду на те, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували виплату стягувачу заборгованості з пенсії, а саме лише нарахування такої заборгованості по пенсії не є належним доказом виконання рішення суду, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у державного виконавця були всі правові підстави для застосування до Управління відповідальності, передбаченої ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження».
В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про задоволення позову у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» та обставинам справи і помилково не враховано, що Управлінням виконано судове рішення, яке набрало законної сили, в межах своїх повноважень, здійснивши стягувачу перерахунок пенсії. Про ці обставини державному виконавцю було повідомлено у встановленому законом порядку та спосіб, із наданням підтверджуючих документів. Апелянт зауважує на тому, що не являється фінансовим розпорядником державних коштів для проведення фактичної виплати пенсії, а можливість реалізації таких дій виникне у разі прийняття Кабінетом Міністрів України спеціального порядку щодо соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, нарахованих за попередні періоди. З огляду на те, що надані у справі докази підтверджують неможливість боржника вчинити більш широкий обсяг дій, направлених на виконання судового рішення, з незалежних від нього причин, накладення штрафу відбулось за необґрунтованих обставин, а тому у суду першої інстанції були всі правові підстави для задоволення адміністративного позову та скасування рішення відповідача.
У письмових поясненнях Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність обставин для скасування судового рішення.
Оскільки сторони повідомлені належним чином про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явились, від апелянта надійшла заява про розгляд справи без його участі, про розгляд справи за відсутності зазначається і відповідачем у письмових поясненнях, з огляду на достатність доказів для вирішення справи за наявними матеріалами, апеляційний розгляд справи продовжується в порядку письмового провадження відповідно до вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року, яке набрало законної сили 07.08.2020 року по справі №420/3599/20, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за період з 01.09.2017 року по 31.01.2020 року включно.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість по виплаті пенсії за період з 01.09.2017 року по 31.01.2020 року в сумі 57 925,17 грн.
04.09.2020 року Одеським окружним адміністративним судом по справі №420/3599/20 виданий виконавчий лист.
07.10.2020 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за заявою стягувача відкрито виконавче провадження №63152779 з виконання виконавчого листа №420/3599/20, виданого Одеським окружним адміністративним судом 04.09.2020 року про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість по виплаті пенсії за період з 01.09.2017 року по 31.01.2020 року в сумі 57 925,17 грн.
У постанові державним виконавцем встановлено боржнику десятиденний строк для добровільного виконання судового рішення.
04.11.2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області у листі від 30.10.2020 року №1500-0417-5/84101 повідомило Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що розпорядженням №909200135899 від 07.02.2020 року ОСОБА_1 поновлена виплата пенсії з 01.09.2017 року. За період з 01.09.2017 року по 31.01.2020 року пенсійні нарахування склали 57925,17 грн. Розпорядженням № 909200135899 від 09.09.2020 року ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії з 01.09.2017 року по 31.01.2020 року у зв`язку з уточненням страхового стажу. Загальна сума пенсійних виплат за зазначений період склала 58468,40 грн.
Боржником зазначено, що вказана сума виплати обліковується в Управлінні згідно постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №788). За правилами вказаного нормативного акту суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, виплачується на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.
Оскільки передбачений наведеною нормою окремий порядок на сьогодні не визначено, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило про виконання судового рішення в межах покладених на нього повноважень.
Перевіривши повідомлені боржником обставини, старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову від 09.12.2020 року про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області штрафу у розмірі 5100 грн. у зв`язку із невиконанням виконавчого листа №420/3599/20.
Не погоджуючись із накладенням штрафу, посилаючись на його безпідставність, позивач звернувся до суду із цим позовом, в якому ставиться питання про скасування рішення суб`єкта владних повноважень.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно із ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Статтею 75 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Аналіз наведених правових норм показав, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження, складає сукупність дій, спрямованих на виконання рішень судів у строки, визначені Законом.
При цьому, з`ясування обставин, що свідчать про не виконання без поважних причин судового рішення, ініціює державного виконавця вжити заходів впливу на боржника, у томі числі шляхом накладення штрафу.
На думку колегії суддів, виключенням щодо не виконання рішення суду є наявність поважних причин, що об`єктивно перешкоджають боржнику вчинити дії у спосіб визначений судом, а отже доведеність цих обставин покладається на особу, яка має вчинити відповідні дії на виконання судового акту.
Як не заперечується учасниками справи, рішення суду, яке набрало законної сили, не є виконаним позивачем у повному обсязі на момент прийняття оспорюваної за цим позовом постанови.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що на виконання судового рішення, яке набрало законної сили і є обов`язковим для виконання боржником, у тому числі на порядок виконання рішення суду не може впливати відсутність окремого акту центрального органу виконавчої влади.
Разом з цим, апеляційний суд враховує, що посиланням Управління на положення постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.11.2014 року №637 (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №788) та необхідність прийняття Кабінетом Міністрів України передбаченого вказаною нормою окремого порядку для проведення стягувачу виплат вже надана правова оцінка по справі №420/3599/20.
У судовому рішенні, яке набрало законної сили, визначено, що відсутність відповідного нормативно-правового документу, що визначає механізм реалізації права на отримання невиплаченої суми пенсії за минулий період не може бути визнано обґрунтованою підставою для позбавлення особи такого права. Згідно положень Закону №1058 припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених статтею 49 цього Закону. Разом із тим, наявність передбачених статтею 49 Закону України №1058 підстав для припинення виплати пенсії позивачу відповідач не навів.
Слід також зазначити, на передбачене на законодавчому рівні право особи щодо соціального забезпечення не можуть впливати подальші аргументи державного органу про відсутність фінансової можливості як посилання на поважні причини не виконання своїх функцій.
Враховуючи викладене, оскільки накладення штрафу відбулось за обґрунтованих обставин та у відповідності до чинного законодавства, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову та скасування рішення відповідача.
З огляду на наведене, висновки суду відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.
У зв`язку із чим, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.
Відповідно до приписів ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 139, 272, 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 5 березня 2021 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

        Головуючий-суддя:                                                                О.В. Єщенко  
         
        Судді:                                                                                        О.О. Димерлій
                                                                                                             
                                                                                                            Т.М. Танасогло