ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" квітня 2021 р.           Справа№ 910/6418/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Буравльова  С.І.
суддів:            Пашкіної С.А. 
          Андрієнка  В.В. 

секретар                Рибчич А.В.

за участю 
представників:      позивача - Фартушний С.І.
                               відповідача - Дудченко В.В.
                               третя особа - Невструєв Л.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві
на рішення Господарського суду м. Києва від 15.12.2020 р. (повне рішення складено 23.12.2020 р.)
у справі № 910/6418/20 (суддя - Картавцева Ю.В.)
за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"
до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго-сервісна компанія "Еско-Північ"
про стягнення заборгованості у розмірі 81905,08 грн

В С Т А Н О В И В :

У травні 2020 року Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві про стягнення 71602,31 грн основної заборгованості за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, 3974,20 грн 3% річних та 6328,57 грн інфляційних втрат.
Вимоги позивача обґрунтувані тим, що відповідач в порушення умов укладеного договору свої зобов`язання щодо своєчасної оплати за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами з квітня 2017 року по січень 2018 року не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.07.2020 р. було залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерго-сервісна компанія "Еско-Північ".
Рішенням Господарського суду м. Києва від 15.12.2020 р. у справі № 910/6418/20 позов Акціонерного товариства "Укртрансгаз" задоволено повністю.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.
Так, в апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерго-сервісна компанія "Еско-Північ" було укладено договір № 26/Г/03-17 від 31.03.2017 р., умови якого передбачають, що постачальник включає витрати на транспортування газу у вартість постачання газу для відповідача, а тому у нього відсутні правові підстави для сплати вартості транспортування газу саме позивачеві. 
Відповідно до витягу з протоколу передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2021 р. апеляційну скаргу у справі № 910/6418/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Пашкіна С.А., Андрієнко В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2021 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 910/6418/20, вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України, а також встановлено іншим учасникам справи строк для подання відзивів на апеляційну скаргу впродовж 15 днів з дня отримання копії цієї ухвали.
До суду 08.02.2021 р. від Акціонерного товариства "Укртрансгаз" надійшов відзив на апеляційну скаргу, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.02.2021 р. вирішено розгляд апеляційної скарги Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві у справі № 910/6418/20 здійснювати у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, справу призначено до розгляду на 16.03.2021 р. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2021 р. у судовому засіданні було оголошено перерву до 01.04.2021 р.
У судових засіданнях учасники справи надали усні пояснення по суті апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників учасників справи, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.
13.05.2017 р. листом № 3537/4-03 Акціонерне товариство "Укртрансгаз" направило на адресу Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві проект договору № 1705000124 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами в двох примірниках, акт наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в квітні 2017 року № 04-17-1705000124 від 30.04.2017 р. та рахунок на оплату послуг за квітень 2017 року № 04-17-1705000124 від 30.04.2017 р.
Відповіді на вказаний лист відповідач не надав, надісланий договір не підписав.
06.07.2017 р. листом № 4876/04-03 позивач повторно направив на адресу Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві проект договору.
Листом від 28.07.2017 р. відповідач повідомив позивача про відмову від укладання договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами.
При цьому, позивачем були фактично надані відповідачу послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами протягом квітня 2017 року по січень 2018 року в загальному обсязі 113,571 тис. куб. м на загальну суму 71602,31 грн, а саме: 
- у квітні 2017 року в обсязі 4,690 тис. куб. м на загальну суму 2931,06 грн відповідно до акту наданих послуг від 30.04.2017 р. № 04-17-1705000124;
- у травні 2017 року в обсязі 4,497 тис. куб. м на загальну суму 2810,45 грн відповідно до акту наданих послуг від 31.05.2017 р. № 05-17-1705000124;
- у червні 2017 року в обсязі 3,088 тис. куб. м на загальну суму 1929,88 грн відповідно до акту наданих послуг від 30.06.2017 р. № 06-17-1705000124;
- у липні 2017 року в обсязі 2,332 тис. куб. м на загальну суму 2082,37 грн відповідно до акту наданих послуг від 31.07.2017 р. № 07-17-1705000124;
- у серпні 2017 року в обсязі 2,734 тис. куб. м на загальну суму 1708,64 грн відповідно до акту наданих послуг від 31.08.2017 р. № 08-17-1705000124;
- у вересні 2017 року в обсязі 3,170 тис. куб. м на загальну суму 1981,13 грн відповідно до акту наданих послуг від 30.09.2017 р. № 09-17-1705000124;
- у жовтні 2017 року в обсязі 9,832 тис. куб. м на загальну суму 6144,61 грн відповідно до акту наданих послуг від 31.10.2017 р. № 10-17-1705000124;
- у листопаді 2017 року в обсязі 24,891 тис. куб. м на загальну суму 15555,88 грн відповідно до акту наданих послуг від 30.11.2017 р. № 11-17-1705000124;
- у грудні 2017 року в обсязі 31,984 тис. куб. м на загальну суму 19988,72 грн відповідно до акту наданих послуг від 31.12.2017 р. № 12-17-1705000124;
- в січні 2018 року в обсязі 26,353 тис. куб. м на загальну суму 16469,57 грн відповідно до акту наданих послуг від 31.01.2018 р. № 01-18-1705000124.
05.03.2018 р. позивач направив на адресу відповідача лист № 2401ВИХ-18-574 з вимогою сплати в семиденний строк заборгованість у розмірі 55132,74 грн за надані у квітні - грудні 2017 року послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами.
Однак, листом відповідача від 21.03.2018 р. № 65/12/1546 вимога позивача про сплату заборгованості була відхилена.
Листом від 25.04.2019 р. № 2401ВИХ-19-1321 позивач звернувся до відповідача з вимогою сплати в семиденний строк заборгованість у розмірі 16469,57 грн за надані у січні 2018 року послуги.
У відповідь, 13.05.2019 р. відповідач направив на адресу позивача лист № 65/4/2685 з відмовою оплатити зазначену заборгованість.
Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача, не виконав зобов`язання зі сплати вартості послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами з квітня 2017 року по січень 2018 року, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 71602,31 грн.
За змістом ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Закон України "Про ринок природного газу" визначає правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про ринок природного газу" з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства.
Згідно з п. 45 ч. 5 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу" транспортування природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.
З прийняттям Закону України "Про ринок природного газу" та Положення про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносин у перехідний період) відбулось розмежування функцій розподілу, транспортування та постачання природного газу усім споживачам, і визначено, що споживач, якому постачається природний газ з метою надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, сплачує постачальнику Національній акціонерній компанії "Нафтогаз України" лише вартість природного газу, без урахування вартості послуг з транспортування магістральними трубопроводами та розподілу природного газу оператору газотранспортної системи.
Як передбачено ст. 32 Закону України "Про ринок природного газу", транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.
У відповідності до ч. 2 ст. 12 Закону України "Про трубопровідний транспорт" підприємства, установи та організації трубопровідного транспорту здійснюють приймання, збереження, перевантаження і транспортування трубопроводами, у тому числі з метою транзиту, вуглеводнів, хімічних продуктів, води та інших продуктів і речовин на основі договорів з урахуванням економічної ефективності та пропускної спроможності магістральних трубопроводів.
Згідно з п. 1 гл. 1 розд. VIII Кодексу газотранспортної системи одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі вчинення дій з врегулювання добового небалансу, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування. Оператор газотранспортної системи не має права відмовити в укладенні договору транспортування за умови дотримання заявником вимог щодо його укладення, передбачених цим розділом. Договір транспортування є документом, який регулює правовідносини між оператором газотранспортної системи і окремим замовником послуг транспортування. З моменту укладення договору транспортування замовник послуг транспортування також одержує право доступу до віртуальної торгової точки.
Відповідно до п. 1 розд. II Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 р. № 2496, підставою для постачання природного газу споживачу є: наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газорозподільної системи, договору розподілу природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та оператором ГРМ, та присвоєння споживачу оператором ГРМ персонального EIC-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газотранспортної системи, договору транспортування природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та оператором ГТС, та присвоєння споживачу оператором ГТС персонального EIC-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов; наявність підтвердженого обсягу природного газу на відповідний розрахунковий період для потреб споживача; відсутність простроченої заборгованості споживача за поставлений природний газ перед діючим постачальником (за його наявності), що має підтверджуватися письмовою довідкою діючого постачальника або складеним з ним актом звірки взаєморозрахунків.
За п. 5 розд. II Правил постачання природного газу умови щодо найменування оператора  газорозподільчої мережі/газотранспортної системи, з яким споживач уклав договір розподілу/транспортування природного газу є істотними та обов`язковими для договору постачання природного газу. 
Отже, правовідносини між оператором газотранспортної системи та споживачем щодо послуг з транспортування природного газу регулюються договором, що укладається відповідно до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого Постановою № 2497 від 30.09.2015 р. Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Укладання такого договору відповідно до вимог чинного законодавства є обов`язковою передумовою укладення договору постачання природного газу, за яким постачальник поставляє споживачу природний газ у необхідних для споживача об`ємах (обсягах), і здійснюється не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа на основі типового договору. 
Згідно з ч. 6 ст. 179 ГК України суб`єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв`язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб`єкти зобов`язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов`язкові умови таких договорів.
Відповідно до ч. ч. 2 - 4 ст. 181 ГК України проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.
Як передбачено ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
З матеріалів справи вбачається, що позивач направляв на адресу відповідача листи, в яких зазначено про те, що вартість природного газу, який поставляється ТОВ "ЕСК "Еско-північ" не включає вартості його транспортування магістральними газопроводами, відповідно Головне управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві зобов`язано укласти договір на транспортування природного газу з Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" з 01.01.2017 р. До надісланих листів позивачем було додано договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами. 
Зазначені листи позивача були отримані відповідачем, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.
Однак відповідач відмовився від укладання договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами, про що свідчить надісланий на адресу позивача лист Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві від 13.05.2019 р. № 65/4/2685.
Так, сторона, яка одержала проект договору, укладення якого є обов`язковим в силу закону, не відповіла на пропозицію, не підписала цей договір, водночас, і не склала протокол розбіжностей у двадцятиденний строк, проте здійснила фактичні дії щодо його виконання (зокрема, отримала надані послуги, оплатила їх, тощо), тому обставина відсутності договору у формі єдиного документа, підписаного обома сторонами, сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від обов`язку оплатити вартість послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується цими послугами зі згоди виконавця послуг.
Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути як договори, так і інші правочини, а також цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
У такому випадку, зобов`язання відповідача оплатити послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами виникає безпосередньо з актів цивільного законодавства (Правил постачання природного газу, Кодексу газотранспортної системи) та з фактичних дій постачальника і споживача цих послуг.
Стосовно доводів скаржника про те, що між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерго-сервісна компанія "Еско-Північ" було укладено договір № 26/Г/03-17 від 31.03.2017 р., умови якого передбачають, що постачальник включає витрати на транспортування газу у вартість постачання газу для відповідача, а тому відсутні підстави для сплати вартості транспортування газу саме позивачеві, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 1.1 договору № 26Г/03-17 від 31.03.2017 р. постачальник зобов`язується поставити споживачу товар: "ДК 021:2015 код 09123000-7 Природний газ" у власність, в обсягах і порядку, передбачених даним договором, а споживач зобов`язується прийняти газ та оплатити постачальнику його вартість у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених даним договором.
Згідно з п. 2.7 цього договору при розрахунку вартості предмета договору постачальник включає всі витрати, в т.ч. транспортні витрати, пов`язані з поставкою газу до точки входу в газорозподільну систему, до якої підключено установу споживача, усі податки та збори, що сплачуються або мають бути сплачені постачальником.
Разом з цим, Товариство з обмеженою відповідальністю "Еско-Північ" є видобувним підприємством, тому у процесі видобутку газу виникають витрати, у тому числі і витрати по транспортуванню природного газу в газотранспортну систему України, про які зазначено в п. 2.7 договору, однак, дані витрати не пов`язані з витратами кінцевого споживача, яким є відповідач.
До того ж, предметом договору № 26Г/03-17 від 31.03.2017 р. є тільки постачання природного газу ("ДК 021:2015 код 09123000-7 Природний газ") без надання послуги транспортування (ДК 021:2015-60300000-1 - послуги з транспортування природного газу), що свідчить про наявність у відповідача обов`язку додатково оплатити послуги з транспортування природного газу позивачу.
Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Оскільки статтею 530 ЦК України не визначена форма пред`явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо.
Встановлено, що листом від 13.05.2017 р. № 3537/4-03 позивачем на адресу відповідача було направлено акт № 04-17-1705000124 наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 30.04.2017 р. за квітень 2017 року та рахунок на оплату № 04-17-1705000124.
Листами від 12.06.2017 р. № 4273/4-03, від 11.07.2017 р. № 4981/4-04, від 11.08.2017 р. № 2401ВИХ-17-267, від 12.09.2017 р. № 2401ВИХ-17-477, від 12.10.2017 р. № 2401ВИХ-17-704, від 09.11.2017 р. № 2401ВИХ-17-924, від 11.12.2017 р. № 2401ВИХ-17-1159, від 11.01.2018 р. № 2401ВИХ-18-70, від 17.05.2018 р. № ТS0ВИХ-18-1269 позивачем на адресу відповідача направлено акти наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами та рахунки на оплату за травень - грудень 2017 року та січень 2018 року.
В свою чергу відповідачем було отримано вказані листи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.
Оскільки належними доказами підтверджується факт надання позивачем послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами за період з квітня 2017 року по січень 2018 року, строк оплати за які настав, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 71602,31 грн основної заборгованості за надані послуги є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
За неналежне виконання грошового зобов`язання позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3974,20 грн 3% річних та 6328,57 грн інфляційних втрат.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
При застосуванні індекса інфляції необхідно мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.
Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що нараховані позивачем 3974,20 грн 3% річних за період з 20.03.2018 р. по 29.04.2020 р. та 6328,57 грн інфляційних втрат, нараховані з квітня 2018 року по березень 2020 року, є арифметично правильними та такими, що підлягають задоволенню.
Стосовно клопотання відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.
Обґрунтовуючи вказане клопотання, відповідач посилається на те, що позивач дізнався про порушення свого права відповідачем ще у квітні 2017 року, оскільки про стягнення заборгованості за транспортування газу звернувся до Головного управління державної служби з надзвичайних ситуацій у м. Києві звернувся з листом № 3969/04-03 від 28.04.2017 р., а тому строк звернення до суду з позовом закінчився у квітні 2020 року.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Як передбачено ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
У відповідності до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
Як було встановлено вище, позивач листом № 2401ВИХ-18-574 від 05.03.2018 р. звернувся до відповідача з вимогою сплати в семиденний строк заборгованість у розмірі 55132,74 грн за надані у квітні-грудні 2017 року послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами.
Листом № 2401ВИХ-19-1321 від 25.04.2019 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою сплатити в семиденний строк заборгованість у розмірі 16469,57 грн за надані у січні 2018 року послуги.
Разом з цим, лист № 2401ВИХ-18-574 від 05.03.2018 р. був отриманий відповідачем 12.03.2018 р., що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення № 0306502376189, лист № 2401ВИХ-19-1321 від 25.04.2019 р. був отриманий відповідачем 02.05.2019 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 0306502465483.
Таким чином, перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення коштів за період з квітня по грудень 2017 почався після спливу семиденного строку з моменту отримання відповідачем листа № 2401ВИХ-18-574 від 05.03.2018 р., щодо вимог за січень 2018 року - після спливу семиденного строку з моменту отримання відповідачем листа № 2401ВИХ-19-1321 від 25.04.2019 р.
Відтак, позивач звернувся до суду з даним позовом у межах встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку, тому клопотання відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.
Аргументи, викладені в апеляційній скарзі, наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Статтею 276 ГПК передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 15.12.2020 р. у справі № 910/6418/20 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві задоволенню не підлягає. 
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.
Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.
Вказана справа є малозначною та не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду м. Києва від 15.12.2020 р. у справі № 910/6418/20 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві.
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 19.04.2021 р.
Головуючий суддя                                                            С.І. Буравльов 

Судді                                                                                С.А. Пашкіна

                                                                                В.В.Андрієнко