Постанова                                  
Іменем України                                  
 
17 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 279/3388/18
провадження № 61-6244св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,
 
учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 04 березня 2020 року, прийняту у складі колегії суддів: Миніч Т. І., Павицької Т. М., 
Трояновської Г. С.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ у натурі частки із житлового будинку, що є спільною частковою власністю. 
 
Позовна заява мотивована тим, що відповідно до договору дарування вона є власником 36/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташовано на АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками 64/100 частини житлового будинку є відповідачі.
Згідно з висновком оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи від 27 березня 2018 року № 802/03.18 можливо технічно здійснити поділ 
у натурі житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами 
у відповідності до частки кожного зі співвласників. Отже, є можливим кожному виділити відокремлену частину будинку із самостійним входом (квартиру). Наявність факту того, що житловий будинок є спільною частковою власністю, перешкоджає їй в повній мірі реалізувати своє право власності.
 
ОСОБА_1 просила суд:
- виділити їй на праві приватної власності в натурі частку із майна, а саме: 54/100 частини житлового будинку, розташованого на 
АДРЕСА_1 , що включає в себе: веранду «2-1» пл. 4,1 кв. м, санвузол «2-2» пл. 3,0 кв. м, кухню «2-3» пл. 8,9 кв. м, кімнату «2-4» пл. 15,2 кв. м, кімнату «2-5» пл. 11,5 кв. м, ганок «А4», сарай «Б», відповідно до І-варіанту висновка оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи, виконаного судовим експертом Горкуша М. Д. 27 березня 
2018 року за № 802/03.18;
 
- виділити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на праві приватної власності 
в натурі частку із майна, а саме: 46/100 частини житлового будинку, розташованого на АДРЕСА_1 , що включає в себе: веранду «1-1» пл. 3,4 кв. м, кладовку «1-2» пл. 0,8 кв. м, коридор «1-3» пл. 6,3 кв. м, житлову кімнату «1-4» пл. 12,5 кв. м, кімнату 
«1-5» пл. 12,3 кв. м, кухню «1-6» пл. 15,5 кв. м, та становить розмір ідеальної частки 46/100, відповідно до І-варіанту висновка оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи, виконаного судовим експертом 
Горкуша М. Д. 27 березня 2018 року за № 802/03.18.
 
Короткий зміст судового рішень суду першої інстанції
 
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області
від 14 березня 2019 року, ухваленим у складі судді Коренюка В. П., позов ОСОБА_1 задоволено.
 
Виділено ОСОБА_1 на праві приватної власності в натурі частку із майна, а саме: 54/100 частини житлового будинку, розташованого на 
АДРЕСА_1 , що включає в себе: веранду «2-1» пл. 4,1 кв. м, санвузол «2-2» пл. 3,0 кв. м, кухню «2-3» пл. 
8,9 кв. м, кімнату «2-4» пл. 15,2 кв. м, кімнату «2-5» пл. 11,5 кв. м, ганок «А4», сарай «Б», відповідно до І-варіанта висновку оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи, виданого судовим експертом 
Горкуша М. Д. 27 березня 2018 року за № 802/03.18.
 
Виділено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на праві приватної власності в натурі частку із майна, а саме: 46/100 частини житлового будинку, розташованого на АДРЕСА_1 , що включає в себе: веранду «1-1» пл. 3,4 кв. м, кладовку «1-2» пл. 0,8 кв. м, коридор «1-3» пл. 6,3 кв. м, житлову кімнату «1-4» пл. 12,5 кв. м, житлову кімнату «1-5» пл. 12,3 кв. м, кухню 1-6 пл.15,5 кв. м, та становить розмір ідеальної частки 46/100, відповідно до І-варіанта висновку оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи, виданого судовим експертом Горкуша М. Д. 27 березня 2018 року за № 802/03.18.
 
Припинено право спільної часткової власності на житловий будинок, розташований на АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію 
у зв`язку з відхиленням від ідеальної частки у розмірі 25 779 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 компенсації у зв`язку з відхиленням від ідеальної частки у розмірі 25 779 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір 
у розмірі 1 420 грн.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 420 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за проведену експертизу у розмірі 2 500 грн.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати за проведену експертизу у розмірі 2 500 грн.
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції послався на положення статей 183, 358, 364 ЦК України та вказав, що арифметична частка згідно І- варіанта висновку судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи № 802/03.18 становить 54/100 частини, тому відступ від ідеальної частки в одиницях площі житлового будинку на 8,10 кв. м більший, а в одиницях вартості житлового будинку, надвірних будівель та споруд підлягає сплаті грошова компенсація - 51 558,00 грн.
Вказаний варіант поділу відповідає фактичному користування кожною стороною своєю часткою будинку, з ним погоджується позивач, а тому позовні вимоги в частині виділення позивачу в натурі 54/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель, що знаходяться за адресою: 
АДРЕСА_1 , припинивши право спільної часткової власності на нерухоме майно, підлягають задоволенню відповідно до варіанту проведеної експертизи.
 
Короткий зміст судового рішень суду апеляційної інстанції
 
Постановою Житомирського апеляційного суду від 04 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області 
від 14 березня 2019 року змінено.
Виділено ОСОБА_1 на праві приватної власності в натурі частку із майна, а саме: 44/100 частини житлового будинку, розташованого на 
АДРЕСА_1 , що включає в себе: веранду «2-1» пл. 4,1 кв. м, санвузол «2-2» пл. 3,0 кв. м, кухню «2-3» пл. 8,9 кв. м, кімнату «2-4» пл. 15,2 кв. м, ганок «А4», сарай «Б», відповідно до другого варіанта висновку оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи від 16 січня 2020 року № 155/01-2020.
 
Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 на житловий будинок, розташований на АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 компенсацію у зв`язку з відхиленням від ідеальної частки по 9 881 грн, 
з кожного.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати за проведення експертизи у розмірі 3 140 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 131,5 грн.
 
Змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції задовольнив клопотання ОСОБА_2 , призначив повторну будівельно-технічну експертизу, та вказав, що згідно з висновком 
від 16 січня 2020 року № 155/01-2020 запропоновано два варіанта поділу спірного будинку у співвідношенні часток: 1 варіант - 54/100 і 46/100 частини; 2 варіант - 44/100 і 56/100 частини. При цьому суд апеляційної інстанції врахував фактичне користування позивачем приміщеннями 
у будинку, які позначені на плані під номерами: «2-1»,»2-2»,»2-3»,»2-4»,»2-5» та дійшов висновку про виділення їй 44/100 частини спільного будинку за другим варіантом експертизи, оскільки такий виділ найбільш наближений до розміру належної позивачу частки та передбачає грошову компенсацію 
у меншому розмірі, ніж інший варіант. Крім того, представник відповідача ОСОБА_2 не заперечував проти вирішення спору у такий спосіб, а ОСОБА_3 пояснила, що в подальшому має намір приєднати належну їй частину будинку до частини позивача.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що обраний спосіб виділу найбільш враховує інтереси всіх співвласників спільного будинку.
Оскільки позивачу виділяється частка, яка перевищує належну їй частину 
у спільному майні, то з неї на користь інших співвласників слід стягнути грошову компенсацію за нерухоме майно. При цьому, суд апеляційної інстанції врахував вимоги частини першої статті 13 ЦПК України, щодо меж заявлених у суді вимог, та вказав, що виділення іншим співвласникам будинку частини, що залишилася у їх спільній власності, суперечить вимогам статті 364 ЦК України, оскільки таких вимог останні не заявляли.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У квітні 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Житомирського апеляційного суду від 04 березня 
2020 року, залишити в силі рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14 березня 2019 року.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
04 червня 2020 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів: Штелик С. П. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Сімоненко В. М., відкрито касаційне провадження, витребувано справу із Білоцерківського міськрайонного суду Київської області. 
У червні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
У грудні 2020 року, згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв`язку з обранням судді 
Штелик С. П. до Великої Палати Верховного Суду, справу передано колегії суддів: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гульку Б. І., Луспенику Д. Д.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга та додаткові пояснення мотивовані тим, що суди надали неправильну оцінку зібраним доказам, унаслідок чого дійшли помилкового висновку про обрання оскаржуваного варіанта комплексної судової технічно-будівельної експертизи. З обраним судом варіантом вона не погоджується, оскільки змушена самостійно проводити переобладнання комунікацій (тепло-, водопостачання та водовідведення), попередньо погодивши ці переобладнання зі спеціальними службами, що покладає на неї додатковий майновий тягар.
Заявник стверджує, що самостійний розподіл об`єктів  внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку між співвласниками квартир у багатоквартирному будинку, поза технічною документацією на багатоквартирний будинок, є порушенням будівельних норм. Суд повинен був врахувати розміщення обладнання і комунікацій, що належать їй та відповідачам як споживачам.
 
Заявник вказує, що суд апеляційної інстанції ухвалив судове рішення без урахування висновків Верховного Суду щодо правильного застосування норм права у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 526/1956/16-ц, від 23 січня 2019 року у справі № 757/24164/17.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У липні 2020 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - залишити без змін, як таку, що прийнята з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушень норм процесуального права.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Згідно з договором дарування від 09 вересня 1995 року ОСОБА_1 
є власником 36/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований на АДРЕСА_1 .
 
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 02 вересня 1982 року   ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , належить по 32/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташовано на 
АДРЕСА_1 .
 
За особистим зверненням ОСОБА_1 судовий експерт Гаркуша М. Д. провела оціночно-будівельну та будівельно-технічну експертизу, за результатами якої 27 березня 2018 року складено висновок № 802/03.18. 
Згідно з висновком судового експерта запропоновано два варіанта поділу будинку та співвідношення часток: І-варіант - 54/100 і 46/100 частини, ІІ-варіант - 43/100 і 57/100 частини.
 
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 07 серпня 2019 року призначено додаткову комісійну судову оціночно-будівельну та будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено судовому експерту Хомутовському М. В., який 16 січня 2020 року склав висновок 
№ 155/01-2020.
Згідно з висновком зазначеної експертизи запропоновано два варіанта поділу спірного будинку у співвідношенні часток: І- варіант - 54/100 і 46/100 частини; ІІ- варіант - 44/100 і 56/100 частини.
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що постанова суду апеляційної інстанції відповідає вказаним вимогам закону.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
 
Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
 
Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (частина перша статті 364 ЦК України).
 
Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
 
Відповідно до частини другої статті 183 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (частина друга статті 364 ЦК України).
 
Системний аналіз норм статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.
 
Змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції врахував фактичне користування позивачем приміщеннями будинку, які позначені на плані під номерами: «2-1»,»2-2»,»2-3»,»2-4»,»2-5», врахував думку відповідачів та дійшов обґрунтованого висновку про виділення ОСОБА_1 44/100 частини спільного будинку за другим варіантом висновку додаткової комісійної судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи від 16 січня 2020 року № 155/01-2020, оскільки такий виділ найбільш наближений до розміру належної позивачу частки та передбачає грошову компенсацію у меншому розмірі чим варіант, обраний судом першої інстанції. 
 
Щодо доводів касаційної скарги про необхідність самостійного втручання в роботу об`єктів внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку за відсутності технічної документації за обраним судом апеляційної інстанції варіантом розподілу, слід зазначити таке.
 
Багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири, нежитлові приміщення (пункт 1 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності 
у багатоквартирному будинку»).
 
З матеріалів справи встановлено, що спірний будинок належить сторонам на праві спільної часткової власності, не має самостійних об`єктів нерухомості - квартир, нежитлових приміщень, тому у розумінні статті 381 ЦК України цей будинок є садибою. 
 
Отже, доводи заявника в частині визначення цього будинку як багатоквартирного, є неправильним тлумаченням норм закону, тому колегією суддів не приймаються.
 
Колегія суддів звертає увагу заявника, що в обраному судом апеляційної інстанції варіанті розподілу домоволодіння, експерт, для забезпечення ізольованого користування приміщеннями, які пропонувалися для виділу співвласникам у житловому будинку, рекомендував провести ремонтно-будівельні роботи та комплекс робіт на підтримку справності елементів будівлі чи заданих параметрів та режимів роботи технічного обладнання.
 
Доводи касаційної скарги про те, що апеляційним судом судове рішення 
у справі було ухвалено без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема викладених у постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 526/1956/16-ц (провадження № 61-1679св17), від 23 січня 2019 року у справі 
№ 757/24164/17 (провадження № 61-798св17), колегія суддів відхиляє, оскільки у цих справах встановлено інші фактичні обставини. Зокрема, 
у справі № 757/24164/17 спір стосувався розподілу квартири, розташованої в багатоквартирному будинку, а у справі № 526/1956/16-ц - розподілу домоволодіння, в якому обрано варіант з обладнанням однієї з виділених квартир системами опалення та газопостачання, які попередньо погоджені технічними службами району.
 
Інші доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені 
у мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
 
У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу.
 
Таким чином, розглянувши справу в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційної інстанції  - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Житомирського апеляційного суду від 04 березня 2020 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:   	Г. В. Коломієць     Б. І. Гулько     Д. Д. Луспеник