ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4497/21 Справа № 205/4508/13-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 47 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.
при секретарі – Керімовій-Бандюковій Л.К. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2021 року по справі за позовом  ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И Л А : 

У травні 2013 року позивачі звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.
Позовні вимоги, з урахуванням їх уточнень, мотивовані тим, що 13 грудня 2013 року ОСОБА_4 здійснила відчуження земельної ділянки площею 0,0815 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та Ѕ частини домоволодіння АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 . Земельна ділянка для будівництва житлового будинку по АДРЕСА_2 (згодом – ОСОБА_5 ) була виділена ще в 1946 році ОСОБА_6 на підставі виписки із протоколу № 26 засідання Виконавчого комітету Ленінської районної ради депутатів трудящихся від 17 квітня 1946 року. 09 червня 1948 року був виготовлений технічний паспорт на домоволодіння АДРЕСА_3 . ОСОБА_6 набув право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі рішення № 147/3 Ленінської районної ради депутатів трудящихся від 07 квітня 1964 року, яким було вирішено узаконити за ОСОБА_6 домоволодіння АДРЕСА_2 . 
Вже на той період часу згідно технічного паспорту на домоволодіння  АДРЕСА_2 (згодом – Хорольська) від 10 лютого 1964 року земельна ділянка під домоволодінням складала 2000 кв.м. і мала відповідну конфігурацію до 06 квітня 2013 року до того моменту, коли ОСОБА_3  порушив встановлені межі. Підтвердженням раніше вірно встановлених між домоволодінням  АДРЕСА_1 та домоволодінням АДРЕСА_1 є технічний паспорт від 10 лютого 1964 року, технічний паспорт від 07 вересня 1987 року, технічний паспорт від 26 травня 2000 року. На підставі рішення № 1313 виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів від 17 вересня 1999 року ОСОБА_4  була здійснена приватизація земельної ділянки площею 815 кв.м., що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 . Межі земельної ділянки відображені в Державному акті на землю, виданому Дніпропетровською міською Радою народних депутатів 17 вересня 1999 року, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 1210100000:08:327:0034 та кадастровий номер 1210100000:08:327:0033. На підставі рішення № 1651 виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів від 20 серпня 1998 року ОСОБА_1  була здійснена приватизація земельної ділянки площею 900 кв.м., що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 . Межі земельної ділянки відображені в Державному акті на землю, виданому Дніпропетровською міською Радою народних депутатів 16 жовтня 1998 року, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 1210100000:08:327:0032 та кадастровий номер 1210100000:08:327:0031. Частина земельної ділянки навколо житлового будинку по АДРЕСА_1 площею 634 кв.м. є не приватизованою, але знаходиться у фактичному спільному володінні позивачів. 06.04.2013 року відповідач самовільно зайняв частину земельної ділянки, яка за Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії ІV-ДП № 053362 Д* № 018305 код ДЗК 81342014 від 23 липня 1999 року належала  ОСОБА_4  та частину земельної ділянки, яка знаходиться у спільному володінні та користуванні позивачів. 
Враховуючи викладене, позивачі просили усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 815 кв.м., кадастровий номер 1210100000:08:327:0034 та кадастровий номер 1210100000:08:327:0033, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 та земельною ділянкою, кадастровий номер 1210100000:08:327:0032 та кадастровий номер 1210100000:08:327:0031, площею 900 кв.м., розташованою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_3 відновити межу між земельними ділянками домоволодіння АДРЕСА_1 та домоволодіння АДРЕСА_1 , яка існувала до 06 квітня 2013 року, зобов`язавши його демонтувати і перенести за свій рахунок встановлений паркан на відстань згідно Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку (серія ІV-ДП № 053362 Д* № 018305 код ДЗК 81342014 від 23.07.1999 року); - усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 634 кв.м. навколо житлового будинку по АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_3 відновити межу між земельними ділянками домоволодіння АДРЕСА_1 та домоволодіння АДРЕСА_1 , яка існувала до 06 квітня 2013 року, зобов`язавши його демонтувати і перенести за свій рахунок встановлений паркан на відстань згідно технічного паспорту від 26 травня 2000 року.
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що права позивачів не порушені, так як розміри, конфігурація земельних ділянок по АДРЕСА_4 фактично не змінювались.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідачем було захоплено частини земельних ділянок позивачів, факт встановлення паркану визнається й самим відповідачем, а тому висновок суду про недоведеність позовних вимог є безпідставним.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 0,0042 га кадастровий номер 1210100000:08:327:0031 та земельна ділянка площею 0,0858 га кадастровий номер 1210100000:08:327:0032 за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП Д*018306, виданого згідно рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів від 20 серпня 1998 року № 1651.
ОСОБА_4 належить земельна ділянка площею 0,0042 га кадастровий номер 1210100000:08:327:0033 та земельна ділянка площею 0,0773 га кадастровий номер 1210100000:08:327:0034 за адресою: АДРЕСА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ДП № 053362, виданого згідно рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів від 17 червня 1999 року № 1313.
13 грудня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку, відповідно до якого ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_4 1/2 частку житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 , на земельній ділянці загальною площею 0,0815 га, кадастрові номери – 1210100000:08:327:0033 та 1210100000:08:327:0034.
Цього ж дня між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу земельних ділянок від 13 грудня 2013 року, відповідно до якого ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_4 земельні ділянки по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0773 га (цільове призначення – для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд) кадастровий номер 1210100000:08:327:0034) та загальною площею 0,0042 га (цільове призначення – для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд) кадастровий номер 1210100000:08:327:0033.
У висновку судової земельно-технічної експертизи № 1811/1812-13, складеному 14 лютого 2014 року Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, зазначено, що згідно проведених геодезичних замірів земельних ділянок АДРЕСА_2 та АДРЕСА_5 встановлено, що з боку ОСОБА_3 власника земельної ділянки домоволодіння по АДРЕСА_5 порушено межі земельної ділянки ОСОБА_4 , кадастровий номер 1210100000:08:327:0034 по АДРЕСА_1 . У зв`язку з встановленням ОСОБА_3 бетонного паркану, площа та конфігурація земельної ділянки ОСОБА_4 кадастровий номер 1210100000:08:327:0034 по фактичному землекористуванню змінилася та згідно проведених геодезичних замірів становить 682,00 кв.м., що на 91,00 кв.м. менше площі зазначеної у Державному акті.
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до виконкому Дніпровської міської ради, Управління Держгеокадастру у м. Дніпрі Дніпропетровської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Управління Держгеокадастру у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області про визнання частково незаконними та скасування рішень виконкому Дніпропетровської міської ради в частині передачі у приватну власність та користування земельних ділянок, визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки, скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки, визнання недійсним договору купівлі-продажу на земельні ділянки та скасування державної реєстрації. 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 березня 2020 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2018 року залишено без змін.
Відповідно до ч. 2 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Вказаними рішеннями встановлено, що згідно висновку комісійної судової земельно-технічної експертизи від 16 листопада 2015 року встановлено, що не можливо визначити, який порядок користування земельними ділянками по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_5 склався для обслуговування означених домоволодінь з 1953 року і до моменту приватизації землі відповідачами. Крім того, зазначеним вище Висновком встановлено, що: - не можливо визначити чи змінювалися межі земельних ділянок за вказаними вище адресами з 1953 року; - не можливо визначити чи відрізняється фактична площа, конфігурація земельних ділянок та її межі від площі і конфігурації, зазначених в технічних документах; - не можливо визначити чи було порушено з боку когось із землекористувачів ( ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 ) межі, до моменту прийняття рішень міськвиконкому, існуючі раніше між земельними ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_5 .
Також з вищевказаного висновку комісійної судової земельно-технічної експертизи від 16 листопада 2015 року вбачається, що межові знаки між земельними ділянками по АДРЕСА_1 по АДРЕСА_5 в натурі (на місцевості) не встановлені; не можливо визначити чи відповідають рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 17 червня 1999 року №1313 та від 20 серпня 1998 року №1615 в частині передачі у власність відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_1 площі земельної ділянки вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування.
Разом з тим, висновком комісійної судової земельно-технічної експертизи від 30 січня 2020 року встановлено, що розміри, конфігурація земельної ділянки АДРЕСА_5 зі сторони земельної ділянки АДРЕСА_1 , зазначена на схематичному плані земельної ділянки станом на 14 грудня 1971 року, на плані земельної ділянки згідно технічного паспорту станом на 08 лютого 1990 року, на плані земельної ділянки згідно технічного паспорту від 05 серпня 2013 року та в топографо-геодезичній зйомці 2015 року фактично не змінювались.
Зазначеним вище Висновком комісійної судової земельно-технічної експертизи від 30 січня 2020 року №5874-19 також встановлено, що незначна розбіжність у спірних розмірах від т.3 до т.4 (зазначена в технічних паспортах та схематичному плані земельної ділянки) виникла у зв`язку з переобладнанням сараю літ. В, який розташований на межі домоволодінь АДРЕСА_5 та АДРЕСА_1 , зазначеному в технічному паспорті станом на 08.02.1990 року, в гараж літ. В та сарай літ. М зазначеному в технічному паспорті станом на 05 серпня 2013 року; згідно технічного паспорту від 08 лютого 1990 року сарай літ. В має розміри в плані 5,16м х 9,80м, тоді як згідно технічного паспорту від 05 серпня 2013 гараж літ. В та сарай літ. М має розміри в плані 5,16м х 9,40м, але при проведенні вимірювання високоточного геодезичного обладнання (топографо-геодезична зйомка) в 2015 році гараж літ. В та сарай літ. М має розміри в плані 5,16м х 9,88м. При цьому, при проведенні аналізу зазначених матеріалів збільшення розмірів земельної ділянки № НОМЕР_1 зі сторони земельної ділянки № НОМЕР_2 не відбувалось.
У розділі «дослідження» висновку комісійної судової земельно-технічної експертизи від 30 січня 2020 року зазначено, зокрема, що при виготовлені технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_4 02.01 - обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, АДРЕСА_1 (кадастровий номер 1210100000:08:327:0034), ДП «Центр Державного земельного кадастру» Дніпропетровська регіональна філія, 2013 рік не було враховано: план земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 станом на 10 лютого 1964 рік; схематичний план земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_5 станом на 14.12.1971 рік; план земельної ділянки згідно технічного паспорту за адресою: АДРЕСА_5 станом на 08 лютого 1990 року. В результаті це призвело до того, що частиною земельної ділянки, площею 89,7 кв.м, яка була надана у власність ОСОБА_4 фактично користується власник домоволодіння АДРЕСА_2 ОСОБА_3 згідно схематичного плану земельної ділянки станом на 14 грудня1971 року, технічного паспорту станом на 08 лютого 1990 року, плану земельної ділянки згідно технічного паспорту від 05 серпня 2013 року та топографо-геодезичної зйомки 2015 року (виготовленої сертифікованим інженером-геодезистом ОСОБА_7 , 2015 рік, електронна версія топографо-геодезичних вишукувань в форматі *. dxf (диск).
Частиною 2 ст. 373 ЦК України встановлено, що право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Згідно ст. 30 ЗК України 1990 року при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження – будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.
Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.
Таким чином, особа, яка набула право власності на частину будівлі чи споруди, стає власником або користувачем відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.
Встановлено, що первісному власнику будинку АДРЕСА_5 ОСОБА_8 під забудову, згідно договору від 17 грудня 1952 року, було виділено у користування для обслуговування будинку земельну ділянку площею 1996,0 кв. м.
З урахуванням положень ч. 1 ст. 30 ЗК України 1990 року у вказаному розмірі право користування земельною ділянкою перейшло у порядку спадкування й до ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 липня 1997 року.
Згідно пункту 1.7. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 квітня 1993 року № 28 (що діяла станом на 20 серпня 1998 року), на земельні ділянки, якими користуються громадяни, підприємства, установи, організації та садівницькі товариства, державні акти виготовляються після визначення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) і складання плану земельної ділянки.
За змістом пункту 1.10. вказаної Інструкції технічна документація при складанні державних актів включає: при складанні державних актів на право приватної власності на землю і право постійного користування землею, що видаються громадянам на земельні ділянки, якими вони користуються: виписку з рішення місцевої Ради народних депутатів про передачу земельної ділянки у власність або надання її у користування; абриси обміру земельної ділянки; план земельної ділянки, складений за результатами обміру; збірний план землевласників і землекористувачів; відомість обчислення площ; матеріали погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками землі і землекористувачами.
Відповідно до пункту 2.2. зазначеної вище Інструкції межі наданих (переданих) земельних ділянок переносяться у натуру (на місцевість) і закріплюються межовими знаками, а межі ділянок, що знаходяться у власності та користуванні і проходять по визначених в натурі контурах, звіряються з наявними планами ділянок. При відсутності плану проводиться зйомка зовнішніх меж земельної ділянки, встановлюються суміжні власники землі і землекористувачі, за участю останніх складається протокол, в якому докладно описується розташування меж на місцевості.
Аналогічні положення закріплено у пунктах 1.12., 2.1., 2.6. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року №43.
За положеннями ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Згідно ст. 125 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.
Відповідно до ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень – офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до вимог ст. 16 ЗУ «Про Державний земельний кадастр», земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.
Встановивши, що розміри, конфігурація земельних ділянок по АДРЕСА_4 фактично не змінювались, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що права позивачів щодо належних їм земельних ділянок по АДРЕСА_1 відповідачем не порушені, тому підставі для задоволення позовних вимог відсутні.
Доводи апелянта в скарзі про те, що відповідачем було захоплено частини земельних ділянок позивачів, факт встановлення паркану визнається й самим відповідачем, а тому висновок суду про недоведеність позовних вимог є безпідставним, - колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на те, що вони зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи та спрямовані на переоцінку доказів у справі.
Інші доводи апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко