П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

05 квітня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/13284/20	
Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.
          
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  судді - Вербицької Н.В.,
                      суддів - Джабурії О.В.,
                                  - Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про скасування постанови  від 04 листопада 2020 року, 

В С Т А Н О В И Л А :

30 листопада 2020 року представник ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Другого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в якій просила скасувати постанову державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби в м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції України від 04.11.2020 про відкриття виконавчого провадження №63485062.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року позовну заяву повернуто з посиланням на п.1 ч.4 ст. 169 КАС України, оскільки недоліки позовної заяви, що викладені в ухвалі без руху від 07.12.2020, не усунуто та до суду не подано заяву про поновлення строку звернення до суду із зазначенням причин його пропуску та підстав для поновлення.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2021а пеляційну скаргу ОСОБА_1   задоволено. Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року - скасовано з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що оскаржувана постанова прийнята на виконання постанови поліції, яка була звернута до виконання поза межами давності для виконання постанов про накладення адміністративних стягнень. Крім того, виконавчий документ не містить дати набрання рішенням законної сили. Дані автоматизованої системи свідчать, що поліція взагалі не подавала до виконавчої служби заяви про примусове виконання свого рішення.
Відповідач свої правом на подання відзиву не скористався, направив до суду матеріали виконавчого провадження №63485062.
24.02.2021 від Другого Київського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надійшли заперечення на клопотання про залучення доказів підтвердження витрат на правову допомогу.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено. 
Не погоджуючись з мотивами задоволення позовних вимог, представник позивача подала апеляційну скаргу на рішення суду, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для розгляду справи, порушення норм процесуального права просить змінити рішення суду шляхом доповнення мотивувальної частини оцінкою аргументів викладених в апеляційній скарзі та стягненню судових витрат в повному обсязі, у тому числі, з витратами на професійну правничу допомогу у розмірі 35  000,00 грн (один договір правничої допомоги в суді першої інстанції, два в апеляційній інстанції). Зокрема, апелянт зазначає, що при скасуванні оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження судом першої інстанції досліджено аргументи виключно щодо набрання постанови про адміністративне правопорушення законної сили без оцінки того, що виконавчий документ не відповідає вимогам передбаченим законом, не є таким документом, та що поліція не подавала заяву про примусове виконання. Крім того, суд з власної ініціативи не може зменшувати витрати на правову допомогу, оскільки обов`язковою умовою є відповідне клопотання відповідача. Судом не обґрунтовано стягнення правової допомоги в розмірі саме 2000,00 грн, не зазначено критерію співмірності складності справ та розміру адвокатського гонорару. 
17.03.2021 відповідач надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що подана апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін в зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.
17.03.2021 відповідач подав до суду клопотання про застосування заходів процесуального примусу щодо позивача та її представника, яке колегією суддів буде розглянуто після розгляду спірних правовідносин по суті. 
31 березня 2021 року Другий Київського відділ ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) звернувся з апеляційною скаргою на зазначене рішення, проте ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.04.2021 відповідачу відмовлено у відкритті провадження в зв`язку з пропуском десятиденного строку звернення.
В зв`язку із неявкою сторін, які належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно п.2 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження. 
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.
Постановою Національної поліції України ДПП в Київській області № 1АВ00609815 від 28 липня 2020 року «Про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України» притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. Згідно із частиною другою ст. 308 КУпАП   в разі несплати ОСОБА_1 штрафу у строк, установлений частиною другою ст.3001 КУпАП, у порядку примусового виконання цієї постанови органи державної виконавчої служби з правопорушника стягують штраф у подвійному розмірі 510 грн. Строк пред`явлення постанови до виконання до 28 вересня 2020 року.
За таких обставин, Департамент патрульної поліції Управління безпеки дорожнього руху звернувся до Другого Київського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) з заявою про примусове виконання рішення № 1АВ00609815 від 28.07.2020 року та стягнення з ОСОБА_1 штрафу з у розмірі 510 грн.
04 листопада 2020 року державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного управління Міністерства юстиції (м. Одеса) прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 63485062.
В подальшому, 05 січня 2021 року відповідач звернувся до Департаменту патрульної поліції з запитом (вих. №91), в якому просив терміново надати вичерпну інформацію про направлення (повідомлення про вручення, реєстр направлення, повідомлення про відмову в отриманні, повернення поштового відправлення з позначкою про невручення) боржнику постанов про адміністративні правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, зокрема: 1АВ00609815 від 28.07.2020.
Листом від 19 січня 2021 року за №880/41/27/03-2021 Департамент патрульної поліції Національної поліції України повідомив старшого державного виконавця Другого Київського відділу ДВС у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) Хоменка Є.В. про те, що адміністративні постанови, в тому числі, серії 1АВ00609815 від 28.07.2020 року, винесені стосовно ОСОБА_1 не набули чинності в установленому законодавством порядку, у зв`язку з чим викладено прохання повернути виконавчі документи без виконання. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази направлення та/або вручення (повернення) ОСОБА_1 постанови Національної поліції України ДПП в Київській області № 1АВ00609815 від 28.07.2020. При цьому, лист ДПП НП України від 19.01.2021 за №880/41/27/03-2021 підтверджує, що адміністративна постанова серії   1АВ00609815 від 28.07.2020 винесена стосовно ОСОБА_1 не набула чинності у встановленому законодавством порядку, що свідчить про протиправність винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження. Суд першої інстанції також послався на практику Європейського суду з прав людини, згідно якої міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). Щодо витрат на правову допомогу, то виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності   розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат   зі   складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 2000,00   грн.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В даному випадку рішення суду першої інстанції відповідачем не оскаржено, що свідчить, що відповідач визнав обґрунтованими висновки суду щодо протиправності оскаржуваної постанови через не набрання законної сили постанови про адміністративне правопорушення серії 1АВ00609815 від 28.07.2020.
Незгода позивача, позовні вимоги якого задоволено в повному обсязі, зводиться виключно щодо відсутності оцінки всіх доводів, якими він аргументував свою позицію, а також незгодою щодо розміру стягнутих на його користь судових витрат.
Судова колегія звертає увагу, що в контексті аналізу доводів позовної заяви суд першої інстанції послався на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення,  його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
За таких умов, судом першої інстанції визнано достатнім визначене ним обґрунтування щодо задоволення позовних вимог, що з урахуванням факту відсутності апеляційної скарги органу ДВС на його спростування, свідчить про відповідну відсутність підстав для зміни мотивувальної частини рішення шляхом її доповнення.
Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
На думку колегії суддів в даному випадку ефективний захист права забезпечено, а завдання адміністративного судочинства виконано.
Звернення з апеляційною скаргою по суті позовних вимог є проявом надмірного формалізму щодо зобов`язання суду врахувати всі аргументи, які на стадії апеляційного оскарження за фактичних обставин справи жодним чином не впливають на захист права позивача, що захищено судом першої інстанції шляхом повного задоволення позовних вимог.
Щодо доводів апелянта в частині стягнення з відповідача судових витрат слід звернути увагу на таке.
Згідно з частиною першою  статті 139 КАС України  при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього  Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.    
Відповідно до частини першої  статті 132 КАС України  судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Щодо судового збору, то судом першої інстанції стягнуто на користь позивача сплачені ним 840,80 грн за подання позовної заяви.
В рамках даної справи при оскарженні ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року позивач сплатила 2102,00 грн (згідно квитанції про оплату від 22.12.2020 №63450), які постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2021 не стягнуто, а тому судова колегія вважає за можливе згідно ст. 139 КАС України стягнути зазначену суму на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Другого Київського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Відповідно до  статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі -  КАС України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Пунктом 1 частини третьої  статті 132 КАС України  визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Оцінивши доводи апелянта вбачається, що зазначена ним сума витрат на правову допомогу в розмірі 35000,00 грн включає в себе суму витрат за звернення з позовною заявою та двома апеляційними скаргами (апеляційна скарга на ухвалу ООАС від 14.12.2020 та апеляційну скаргу на рішення від 25.02.2021).
Судова колегія звертає увагу, що згідно ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Звертаючись 22.12.2020 до П`ятого апеляційного адміністративного суду з вимогами щодо скасування ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 представник позивача просила здійснити розгляд справи в порядку письмового провадження, а тому мала надати докази про розмір витрат на правову допомогу разом з апеляційною скаргою або подати до винесення постанови апеляційним судом заяву із зазначенням, що такі докази буде надано протягом 5 днів після її прийняття.
Враховуючи, що жодних доказів витрат на правову допомогу у визначений законодавцем строк до суду апеляційної інстанції, який був уповноважений щодо їх розгляду, не надано, то подання таких доказів 19.02.2021 до суду першої інстанції є необґрунтованим, оскільки останній не є належним судом щодо надання їм правової оцінки.
Щодо доказів витрат на правову допомогу за подання позовної заяви, то представником позивача своєчасно виконано свій обов`язок щодо їх надання, а тому вони підлягали правовій оцінці судом першої інстанції.
Пунктом 9 частини першої  статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»  (далі - Закон № 5076-VI) встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої  статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до  статті 19 Закону № 5076-VI  видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Статтею 134 КАС України  передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За змістом частини дев`ятої  статті 139 КАС України   при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до  закону  досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Аналіз вищенаведених положень процесуального  закону  дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Відповідно до частини шостої  статті 134 КАС України  у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 
Згідно з частиною сьомою цієї ж  статті КАС України  обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої  статті 134 КАС України  за наявності клопотання іншої сторони.
Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими    у  статті 139 КАС України.
Аналогічні висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 05 серпня 2020 року по справі №640/15803/19, від 09 березня 2021 року по справі №200/10535/19-а.
Судова колегія звертає увагу, що відповідачем у встановленому порядку реалізовано своє право та подано заперечення, які 24.02.2021 надійшли на адресу суду першої інстанції та містили вимоги щодо, зокрема, відмови в повному обсязі в задоволені клопотання позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу. 
За змістом поданих заперечень вбачаються наступні доводи відповідача:
-          позивачем подано ряд ідентичних позовних заяв по справам №420/13284/20, №420/1695/21, №420/1696/21, №420/1697/21,  №420/1694/21, №420/1693/21, в кожній з яких він бажає стягнути з відділу ДВС витрати на правову допомогу;
-          збір доказів та здійснення побачень з клієнтом протягом 6 годин не є обґрунтованим;
-          послуга щодо отримання інформації з автоматизованої системи виконавчого провадження займає декілька хвилин;
-          пошук інформації у бібліотечних ресурсах та глобальній мережі Інтернет є необґрунтованим, оскільки для отримання інформації в даній категорії справи достатньо знань адміністративного судочинства та вимог чинного законодавства, зокрема, Закону України «Про виконавче провадження»;
-          представник позивача повідомив про опрацювання судової практики, хоча в позовній заяві не вказано жодної правової позиції;
-          оформлення ордеру, заяви про недопустимість тривалого розгляду справи понад строки, клопотання про приєднання доказів до справи не вимагають значної технічної підготовки та є шаблонними документами, які адвокати використовують у щоденній практиці.
Підсумовуючи, відповідач вказує, що вимоги представника позивача не є співмірними реальним витратам із завищеним обсягом наданих послуг та незначним обсягом юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду.
Слід зазначити, що аналогічні доводи наведено у відзиві на апеляційну скаргу відділу ДВС, які до П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшли 18.03.2021.
Суд першої інстанції помилково не надав ретельної оцінки запереченням відповідача, проте дана обставина не спростовує факту належної реалізації останнім свого права на їх подання, що створює можливість надання їм правової оцінки під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Матеріали справи підтверджують, що 19.02.2021 до суду надійшли докази витрат на правову допомогу, зокрема: договір №71 від 23.11.2020, акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 30.11.2020, рахунок на оплату за виконані роботи (надані послуги) від 30.11.2020.
Судова колегія враховує позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.01.2021 по справі №280/2635/20, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Договір №71 від 23.11.2020 підтверджує факт здійснення Руссу А.В. представництва інтересів ОСОБА_1 в Одеському окружному адміністративному суді щодо оскарження постанови ВП №63485062 від 04.11.2020.
Частиною 4 вказаного договору визначено, що гонорар адвоката обчислюється за погодинною оплатою. Одну годину роботи оцінено в 1000,00 грн.
Згідно ч. 2 договору №71 адвокат зобов`язувався надати наступний обсяг послуг та робіт, зокрема:
послуга №1 - протягом 6 годин здійснити побачення з клієнтом та зібрати докази необхідні для підготовки позовної заяви;
послуга №2 - протягом 8 годин підготовити позов щодо оскарження в суді постанови ВП №63485062 від 04.11.2020.
Згідно акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 30.11.2020 адвокатом в рамках послуги №1 за 6 годин:
-          детально з`ясовано обставини справи та інформацію про докази;
-          узгоджено повноваження адвоката по представництву інтересів клієнта;
-          укладено договір про надання правової допомоги;
-          досліджено докази в АСВП, Сервісі перевірки адміністративних правопорушень, Єдиному реєстрі боржників,ЄДРПОУ, сайті ДПП України;
-          вивчено та проаналізовано вищенаведені докази на предмет релевантності, належності, допустимості та ступеню ймовірного доказового значення;
-          виявлено виправ дальні для клієнта обставини;
-          проведено друге побачення з клієнтом, в ході якого узгоджено правову позицію по справі.
В рамках послуги №2 за 8 годин:
-          проведено дослідження джерел інформації щодо загальних правил відкриття виконавчих проваджень, правил відкриття виконавчих проваджень за постановами поліції, правил закінчення виконавчих проваджень (сформульовано теми дослідження, здійснено пошук джерел інформації та літератури, опрацьовано матеріали дослідження);
-          з метою збору інформації за вищевказаними темами використовувалися бібліотечні ресурси та мережа Інтернет, ряд пошукових систем, каталоги законодавства України, ЄДРСР і т.д;
-          опрацьовано КАС України, КУпАП, Закон України «Про виконавче провадження», Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення.
-          складено детальний опис робіт необхідних для надання правничої допомоги у даній справі.
Вищевказані обставини, на думку представника позивача, обґрунтовують наявність підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 14000,00 грн правової допомоги.
На думку судової колегії, відповідачем достатньо обґрунтовано відсутність підстав для стягнення на користь позивача судових витрат в повному обсязі, що свідчить про можливість суду зменшити розмір судових витрат, виходячи з принципу співмірності, обґрунтованості та фактичності.
В договорі від 23.11.2020 та акті від 30.11.2020 чітко не вказано розподіл часу на кожну здійснену адвокатом дію, а загально вказаний час 6 і 8 годин не є обґрунтованим.
Судова колегія зазначає, що представник позивача є адвокатом, який володіє відповідними знаннями та досвідом, що виключає тривале дослідження норм законодавства та пошук інформації у бібліотечних ресурсах та глобальній мережі Інтернет.
Вірними є доводи відповідача, що отримання інформації із, зокрема, АСВП займає декілька хвилин.
Також слушними є посилання, що позовна заява не містить правових позицій, що спростовує факт опрацювання судової практики при її підготовці.
Слід зазначити, що оформлення договору правової допомоги, ордеру, підготовка клопотання про приєднання доказів на підтвердження витрат на правову допомогу також не займає багато часу, оскільки це шаблонні документи, які адвокати використовують у щоденній практиці.
Судова колегія погоджується із встановленими судом першої інстанції обставинами, зокрема: що дана справа є справою незначної складності; предметом оскарження є постанова відповідача про відкриття виконавчого провадження від 04.11.2020 ВП №   63485062 з примусового виконання постанови серії № 1АВ00609815 від 28.07.2020 про стягнення коштів з ОСОБА_1 у розмірі 510,00   грн.; розгляд справи відбувся в порядку письмового провадження.
Матеріали справи не свідчать, що доказова база має значний обсяг, що вимагало б від представника позивача значної кількості часу для її аналізу.
За таких умов, визначена судом першої інстанції сума 2000,00 грн фактично є компенсацією витрат на правову допомогу за дві години роботи Руссу А.П. , що на думку судової колегії є обґрунтованим та співмірним складності справи та предмету позовних вимог.
Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Суд першої інстанції помилково не надав оцінки запереченням відповідача щодо судових витрат, проте дана обставина не стала підставою для неправильного вирішення справи.
Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.
Враховуючи, що апеляційна скарга на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року задоволенню не підлягає, то підстави для стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу за її подання відсутні.
Щодо подання відповідачем клопотання про застосування заходів процесуального примусу, а саме штрафу щодо позивача та її представника за зловживання процесуальними правами, то судова колегія не вбачає підстав для його задоволення з огляду на таке. 
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 149 КАС України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід Державного бюджету України з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадку зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.
Відповідачем наведено наступні доводи, зокрема: 
-          позивач в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції виносив свої рішення за аргументами «Так бажаю!» «від так званого фонаря», тобто вказане свідчить про наголошення на непрофесійності суддів та ставить під сумнів статус судді взагалі;
-          позивачем та її представником подано до суду велику кількість позовних заяв та апеляційних скарг  за аналогічними предметами та підставами, в рамках яких заявлено вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу. Також вони оскаржують навіть ті рішення, що задоволено на їх користь, проте ними зменшено розмір витрат на правову допомогу;
-          позивач та її представник безпідставно та неодноразово (справи: №420/1696/21, №420/1697/21, №420/1694/21, №420/13279/20 та ін..) обвинувачували державного виконавця в «махінаціях», «службових підробленнях», «вчинення дій організованою групою» суб`єктів владних повноважень без доказів.
Відповідно до частини 1    статті 45 КАС України    учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Наведений у частині 2    статті 45 КАС України    перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер.
При цьому вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесене на розсуд суду, що розглядає справу.
Використання учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів, символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом, з іншими учасниками процесу, їхніми представниками, а також вчинення інших аналогічних дій свідчать про очевидну неповагу до честі, гідності цих осіб з боку осіб, які такі дії вчиняють. Ці дії суперечать основним засадами (принципами) адміністративного судочинства, а також його завданню. З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені частиною третьою    статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України.
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2019 року у справі № 9901/34/19.
Проаналізувавши висловлювання, на які звернув увагу відповідач, в контексті описаних в апеляційній скарзі доводів, судова колегія не вбачає, що вони мають характер нецензурної лексики, образливих чи лайливих слів.
Разом з тим, застосовані Руссу А.П.  жаргонні висловлювання не є прийнятними для професійного адвоката, а тому судова колегія рекомендує їй на майбутнє застосовувати більш нейтральні фрази для обґрунтування своїх доводів та позиції.
Відомості ЄДРСР підтверджують наявність великої кількості відкритих проваджень, в яких позивач оскаржує ряд постанов органу ДВС про відкриття та закінчення виконавчих проваджень, проте дана обставина не підтверджує зловживання процесуальних прав, оскільки дані провадження мають різні предмети спору, в рамках яких позивач реалізує визначене законом право на захист.
В свою чергу, схожість предметів спору та факт однотипності справ є додатковою підставою обґрунтування наявності підстав щодо зменшення витрат на правову допомогу, що враховується судом апеляційної інстанції.
Слід зазначити, що закон не обмежує позивача в частині оскарження судових рішень де йому  зменшено розмір витрат на правову допомогу, а тому дана обставина також не свідчить про допущені зловживання.
Доводи відповідача щодо безпідставного та неодноразового обвинувачення державного виконавця в «махінаціях», «службових підробленнях», «вчинення дій організованою групою», які було здійснено в рамках розгляду ряду інших справ, не є підставою для визнання зловживанням в рамках розгляду даної справи №420/13284/20.
Судова колегія зазначає, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 15 лютого 2021 року. Тому постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст.ст. 308,  311, 315, 316,  321, 322, 325,  328, 329 КАС України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року - залишити без змін.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати за подання апеляційної скарги на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року у розмірі 2102,00 (дві тисячі сто дві) грн за рахунок бюджетних асигнувань Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (код ЄДРПОУ 41407330) шляхом безспірного списання з рахунків органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий:                                                                                 Н.В.Вербицька

Суддя:                                                                                 О.В.Джабурія

          Суддя:                                                                                          К.В. Кравченко