П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 квітня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/1504/21	
Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
                   суддів   – Кравця О.О.,
                                 – Зуєвої Л.Є.,

за участю: секретар судового засідання: Уштаніт Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року про відмову у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Водопостачання та каналізація» м. Южне КП «Южводоканал», Южненської міської ради, третя особа – ОСОБА_2 , про визнання неправомірним та скасування погодження (рішення), - 

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Водопостачання та каналізація» м. Южне КП «Южводоканал», Южненської міської ради, третя особа – ОСОБА_2 , в якій позивач просила суд про визнання неправомірним та скасування погодження (рішення) комунального підприємства «Водопостачання та каналізація» м. Южне КП «Южводоканал» про видачу технічних умов на приєднання земельної ділянки по АДРЕСА_1 до центральної системи водопостачання.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі  та роз`яснено позивачу, що даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства. 
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми процесуального та матеріального права, неповно з`ясовано обставини по справі та зроблено невірні висновки, тому просить суд скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстан ції. 
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивач звернувся до суду саме для перевірки законності рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого безпосередньо в ході здійсненні владних управлінських функцій, будь-яких інших позовних вимог, зокрема пов`язаних із спричиненням шкоди, позивачем не ставиться, відповідно в цій частині висновок суду є невірним. Апелянт вказує, що Комунальне підприємство «Водопостачання та каналізація» м. Южне КП «Южводоканал» є першим та основним відповідачем, до якого безпосередньо і спрямована позовна вимога, відтак твердження суду про участь у даному процесі суб`єкта владних повноважень як «самого по собі» є невірним. На думку апелянта, управлінські дії суб`єкта владних повноважень оскаржуються саме в порядку публічно-правового спору, що відповідає ст.ст. 2,4,19 КАС України, при цьому даний спір виник не із-за захисту порушених прав, а із-за неправомірності рішення суб`єкта владних повноважень.
Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини, що склалися між сторонами, не можуть бути предметом спору в адміністративному процесі, оскільки в цьому випадку є спір, що пов`язаний із захистом прав, що виникають із цивільних відносин. Суд дійшов висновку, що зазначений спір належить до юрисдикції суду загальної юрисдикції та підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, оскільки спір не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції спеціалізованих адміністративних судів.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у  п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист (ч. 1 ст. 5 КАС України).
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України  адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року (справа № 2040/5159/18), приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Як вбачається з доводів позовної заяви, виникнення спірних правовідносин обумовлено тим, що позивачу, що як споживачу послуг КП «Южводоканал», та, як власнику майна, спричинено матеріальний збиток, при цьому фактично позивач вважає, що мав місце факт підключення субспоживача до централізованого водопостачання, без згоди власника водопровідного колодязя. (а.с. 2).
Колегія суддів звертає увагу апелянта на висновки, викладені зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року (справа № 504/1438/14-а), відповідно до яких якщо порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких дій є способом захисту цивільних прав та інтересів. Та обставина, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, не змінює правову природу спірних правовідносин та не робить цей спір публічно-правовим, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин.
Щодо доводів апелянта, що позивач звернулась до суду саме для перевірки законності рішення суб`єкта владних повноважень, при цьому будь-яких інших позовних вимог, зокрема пов`язаних із спричиненням шкоди, позивачем не ставиться, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18) та від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).
Водночас, колегія суддів зазначає, що у випадку, якщо мав місце факт підключення субспоживача до централізованого водопостачання без згоди власника водопровідного колодязя, визнання неправомірним та скасування погодження комунального підприємства «Водопостачання та каналізація» м. Южне КП «Южводоканал» про видачу технічних умов на приєднання земельної ділянки по вул. Кедрова, 47 МІЗ, м. Южне, Одеська область до центральної системи водопостачання не призведе до реального поновлення порушених прав позивача.
За таких обставин, оскільки за змістом спору даний спір відноситься до приватноправових, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що дану справу віднесено до юрисдикції цивільного судочинства, що виключає можливість її розгляду  за правилами адміністративного судочинства
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Згідно ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року – залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року про відмову у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Водопостачання та каналізація» м. Южне КП «Южводоканал», Южненської міської ради, третя особа – ОСОБА_2 , про визнання неправомірним та скасування погодження (рішення) – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя:                                                               М.П. Коваль

Суддя:                                                                                     О.О. Кравець

         Суддя:                                                                                     Л.Є. Зуєва