УХВАЛА

26 квітня 2021 року 
м. Київ

справа № 821/3195/15-а
адміністративне провадження № К/9901/13224/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 червня 2017 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2021 року у справі № 821/3195/15-а   за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України в особі голови Грицака Василя Сергійовича та Управління Служби безпеки України в Херсонській області в особі начальника Ярмака Дмитра Борисовича про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі, визнання дій протиправними, стягнення коштів за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:
Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 червня 2017 року позов у справі № 821/3195/15-а задоволено частково: визнано незаконними дії голови Служби безпеки України та начальника Управління Служби безпеки України в Херсонській області щодо порушення термінів перебування полковника ОСОБА_1 у розпорядженні за наказом голови Служби безпеки України № 28-ос від 15.01.2014 року та № 10/75-ос від 06.11.2014 року; стягнуто зі Служби безпеки України та Управління Служби безпеки України в Херсонській області солідарно на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2018 року скасовано постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.06.2017 року та ухвалено нову постанову, якою позов задоволено частково. Визнано незаконною бездіяльність Служби безпеки України в частині невиконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України в частині непризначення ОСОБА_1 на посаду начальника відділу в Управлінні Служби безпеки України в Херсонській області у відповідності до наказу голови Служби безпеки України № 28-ос «По особовому складу» від 15 січня 2014 року та наказу голови Служби безпеки України № 10/75-ос «По особовому складу» від 06 листопада 2014 року; визнано протиправною бездіяльність начальника Управління Служби безпеки України в Херсонській області ОСОБА_2 по невиконанню наказів голови Служби безпеки України № 28-ос «По особовому складу» від 15.01.2014 року, № 10/75-ос «По особовому складу» від 06.11.2014 року; визнано протиправною бездіяльність голови Служби безпеки України та начальника Управління Служби безпеки України в Херсонській області щодо порушення термінів перебування ОСОБА_1 у розпорядженні за наказами голови Служби безпеки України № 28-ос «По особовому складу» від 15.01.2014 року та № 10/75-ос «По особовому складу» від 06.11.2014 року у відповідності до Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України; визнано протиправним та скасовано наказ голови Служби безпеки України № 810-ос «По особовому складу» від 22.08.2015 року; поновлено ОСОБА_1 на військовій службі в органах Служби безпеки України з 22 серпня 2015 року; визнано протиправним та скасовано наказ Управління Служби безпеки України в Херсонській області «По особовому складу» від 08.09.2015 року № 624-ос; поновлено ОСОБА_1 в списках особового складу Управління Служби безпеки України в Херсонській області. Стягнуто з Управління Служби безпеки України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 матеріальне та грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 22.08.2015 року, яке на час ухвалення рішення складає 273226 грн 43 коп; стягнуто з Управління Служби безпеки України в Херсонській області, Служби безпеки України за рахунок бюджетних асигнувань в рівних частинах на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 75000 грн 00 коп; стягнуто з Служби безпеки України та Управління Служби безпеки України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2000 грн 00 коп та 3000 грн 00 коп відповідно.
Постановою Верховного Суду від 18 лютого 2021 року касаційні скарги ОСОБА_1 та СБ України і УСБ в Херсонській області задоволено частково - постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2018 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Шостого апеляційного адміністративного суду.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення. Апеляційну скаргу Служби безпеки України та Управління Служби безпеки України в Херсонській області - задоволено повністю. Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 червня 2017 року - скасовано в частині задоволення позовних вимог. Прийнято в указаній частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. В іншій частині постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 червня 2017 року - залишено без змін.
Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із указаною касаційною скаргою.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній відсутнє посилання на відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення та не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Натомість у касаційній скарзі скаржник зазначає, що підставою касаційного оскарження судових рішень є застосування судами попередніх інстанцій норм права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду. 
В обгрунтування вказує, що судами попередніх інстанції порушено норми матеріального та неправильно застосовано норми процесуального права. Зазначає, що ця справа має фундаментальне значення, оскільки не по всім питанням, що потребували вирішення в межах вирішення цієї справи, мається позиція Верховного Суду.
Крім того, підставою касаційного оскарження скаржник зазначає частину другу статті 353 КАС України та вказує, що судами попередніх інстанцій порушено норми процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Так, на думку скаржника, судом апеляційної інстанції не надано правової оцінки фактичним обставинам справи, що є підставою для направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Крім того, зазначає, що судом першої інстанції не досліджено зібрані у справі докази.
Підставами касаційного оскарження є також посилання на пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, зокрема, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених Кодексом адміністративного судочинства України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Крім того, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
З урахуванням змін до Кодексу адміністративного судочинства України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Разом з тим, у касаційній скарзі скаржником не зазначено а ні постанови Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а ні висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Мають бути також зазначені  правові висновки  Верховного Суду,  стосовно конкретних норм права, які за наявності подібних правовідносин не враховані судом апеляційної інстанції.
Натомість скаржником зазначено обставини справи, процитовано норми  Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини,  наведено витяги з рішень ЄСПЛ, а також зроблено вказівку на витяги з постанов Верховного Суду без будь-якого обґрунтування подібності правовідносин із загальним посиланням на ухвалення судами рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що не узгоджується з положеннями частини четвертої  статті 328 КАС України.    
У касаційній скарзі також скаржник формально зазначає про відсутність висновку Верховного суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах. При цьому, скаржником не зазначено, яку саме норму матеріального права, на його думку, судами попередніх інстанцій застосовано неправильно та не зазначено, який саме висновок необхідно сформулювати Верховному Суду та на підставі аналізу яких актів законодавства.
Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:
- 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; 2) висновок апеляційного суду, який на переконання скаржника є неправильним; 3) у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; 4) як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України).
При цьому, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).
Крім того, формально зазначено пункт 4 частини четвертої  статті 328 КАС України -  процитовано частину другу статті 353 КАС України. Обґрунтування цієї підстави зводиться до того, що на переконання скаржника, судами неповно встановлено всі обставини справи, не надано належної правової оцінки доказам.
При цьому, Суд зауважує, що не дослідження зібраних у справі доказів як підстава для скасування судових рішень встановлена пунктом 1 частини другої  статті 353 КАС  регламентує її прийнятність виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, проте, за відсутності належного обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою  статті 328 КАС України, ця умова не може бути перевірена. 
Інші наведені скаржником доводи стосуються здебільшого оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, а також незгоди із постановою Верховного Суду від 18 лютого 2021 року, прийнятій у цій справі, а тому посилання скаржника в цій частині не узгоджуються з підставами касаційного оскарження судових рішень - пунктами 1-4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Виходячи з визначених процесуальним законом меж, предметом касаційного перегляду можуть бути виключно питання права, а не факту.
Посилання на приписи статті 242 КАС України не підміняє визначення таких підстав касаційного оскарження.
Посилання скаржника у касаційній скарзі на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права зводяться до незгоди із висновками суду апеляційної інстанції щодо обставин справи та наполяганні на переоцінці наявних у справі доказів, що не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України.
Натомість, касаційна скарга містить посилання на пункти «а», «в» частини п`ятої  статті 328 КАС України, які застосовні лише у випадку оскарження справ незначної складності. Разом з тим, судом першої інстанції справа малозначною не визнавалася.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.
Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.
Ураховуючи викладене та керуючись статтею 332 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 червня 2017 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2021 року у справі № 821/3195/15-а   за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України в особі голови Грицака Василя Сергійовича та Управління Служби безпеки України в Херсонській області в особі начальника Ярмака Дмитра Борисовича про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі, визнання дій протиправними, стягнення коштів за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди - повернути скаржнику.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. 
Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя	Л.О. Єресько