Ухвала
Іменем України 
11 червня 2021 року
м. Київ
справа № 728/129/16
провадження № 51- 2661 ск 21 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                        ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця  і  мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, працевлаштованого, раніше не судимого,
на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 лютого 2021 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року. 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 лютого 2021 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст.121 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років.
Цим вироком засуджено також ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які касаційних скарг на судові рішення не подали. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задоволено частково, постановлено стягнути на її користь з  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 солідарно 13 232,17 грн на відшкодування матеріальної шкоди, з ОСОБА_4 – 50 000 грн та з  ОСОБА_5 , ОСОБА_6 –  по 25 000 грн  на відшкодування моральної шкоди. У решті позовних вимог відмовлено. 
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року вирок щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.
ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 20 вересня 2015 року в с. Матіївка Бахмацького району Чернігівської області в групі з неповнолітніми  – ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з метою  заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 невизначеного ступеня тяжкості, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків протягом тривалого часу по черзі завдавали потерпілому руками, ногами та дерев`яною палицею численні удари по голові та тулубу, відрубали вказівний палець правої руки зі спричиненням останньому сильного фізичного болю та фізичного страждання, але, байдуже ставлячись до наслідків, умисно спільно спричинили потерпілому ряд тілесних ушкоджень, у результаті яких  він помер на місці події,за таких обставин.
Так, 20 вересня 2015 року близько 20:00 ОСОБА_4 перебуваючи в будинку, розташованому  на АДРЕСА_2 , умисно завдав ОСОБА_9 один удар ногою в обличчя та декілька ударів рукою в спину.
Цього ж дня близько 22:00 ОСОБА_4 перебуваючи у приміщенні  веранди будинку,  розташованого на АДРЕСА_3 ,  умисно завдав ОСОБА_9 близько трьох ударів кулаками обох рук в обличчя та декілька ударів ногами в голову та тулуб. Після цього, тримаючи потерпілого за одяг, ОСОБА_4  кинув його головою донизу в підвал висотою 170 см з піщаним покриттям.   
У подальшому, продовжуючи свій злочинний намір, 20 вересня 2015 року близько 23:00 неповнолітній ОСОБА_5 , перебуваючи біля будинку на АДРЕСА_3 , умисно завдав ОСОБА_9 близько п`яти ударів ліктями та п`ять ударів колінами в тулуб.
Цього ж дня близько 23:10 ОСОБА_4 перебуваючи на вулиці біля будинку на АДРЕСА_3 , умисно ОСОБА_10 декілька ударів рукою в обличчя та декілька ударів дерев`яною палицею по тілу. Близько 23:30 неповнолітній ОСОБА_6 , перебуваючи біля будинку на АДРЕСА_3 , умисно завдав ОСОБА_9 декілька ударів руками і ногами по голові та тулубу, після чого схопив ОСОБА_9 , підняв останнього та із силою три рази кинув на землю.
21 вересня 2015 року близько 00:30 неповнолітній ОСОБА_6 перебуваючи у вищезазначеному місці, сокирою відрубав ОСОБА_9 вказівний палець правої руки.
У результаті спільно заподіяних ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 останній помер на місці події в с. Матіївка Бахмацького району Чернігівської області. 
Крім того, 21 вересня 2015 року близько 08:30 ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку на АДРЕСА_2 , достовірно знаючи, що ОСОБА_9 помер внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, на прохання ОСОБА_5 і ОСОБА_6 надав їм покривало для перенесення трупа ОСОБА_9 з метою заховати його, вказавши рукою напрямок руху  до лісу.
Своїми діями, що виразились в умисному протиправному заподіянні іншій особі тяжких тілесних ушкоджень, тобто умисних тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, вчиненому способом, що має характер особливого мучення, в групі осіб, та які спричинили смерть потерпілого, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК.
Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 31 травня 2021 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків – п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У зазначений строк засуджений ОСОБА_4 звернувся до касаційного суду зі скаргою на виконання ухвали Верховного Суду, у якій ставить питання про перегляд у касаційному порядку судових рішень щодо нього з підстави невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, просить змінити судові рішення, пом`якшити йому покарання в частині визначення розміру покарання у виді позбавлення волі на строк сім років, яке відповідно до санкції ч.2 ст.121 КК є мінімальним розміром. 
На обґрунтування своїх доводів засуджений  зазначив у скарзі про те, що:
- судами не враховано тієї обставини, що він критично оцінив вчинене ним кримінальне правопорушення і негідну поведінку стосовно потерпілого, щиро покаявся, визнав вину та наслідки вчиненого злочину, активно сприяв його розкриттю, має сім`ю, на його утриманні перебувають троє малолітніх дітей, на обліках у медичних установах не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, є військовозобов`язаним  та учасником бойових дій  на сході України під час мобілізації з 21 серпня 2014 року по 11 серпня 2015 року, кримінальне правопорушення вчинив, перебуваючи у стресовому стані після повернення із зони бойових дій;
- відповідно до матеріалів судової доповіді він має міцні соціальні зв`язки, працевлаштований та має намір після відбуття покарання приносити користь родині та державі в цілому.
Мотиви Суду
Висновків суду про доведеність винуватості та правильності кваліфікації дій у касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 не оскаржує.
Доводи засудженого у скарзі щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, на думку Суду, є необґрунтованими на таких підставах.
Відповідно до вимог ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. 
Як убачається з вироку, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_4 покарання врахував обставини, що пом`якшують покарання: активне сприяння розкриттю злочину, який своїми активними діями надавав допомогу органу досудового розслідування та суду в з`ясуванні обставин вчинення злочину, що мають істотне значення для повного його розкриття; щире каяття обвинуваченого, який критично оцінив свою поведінку, визнав свою вину у вчиненні злочину та готовий нести передбачену законом кримінальну відповідальність, а також судом враховано дані про особу обвинуваченого, який  раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має власну сім`ю, на його утриманні перебувають дружина та троє малолітніх дітей, працює, добре характеризується   за місцем проживання та військової служби.
Поряд із цим судом враховано ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який  відповідно до ст.12 КК відноситься до категорії тяжких, кримінальне правопорушення ОСОБА_4 вчинив проти життя особи та перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що є обтяжуючою покарання обставиною, шкоду потерпілій добровільно не відшкодував.
Крім того, суд врахував дані висновку судово-психіатричної експертизи № 628 від 15 жовтня 2015 року, відповідно до яких у ОСОБА_4 на період часу вчинення кримінального правопорушення та на час розгляду провадження виявлені клінічні ознаки стресового розладу, але за його психічним станом відсутні підстави для застосування до нього примусових заходів медичного характеру, оскільки   ОСОБА_4 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними на період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрювався та обвинувачувався (т. 1, а.п. 233–238).
Урахувавши зазначені обставини та положення ст. 65 КК, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, принцип індивідуалізації покарання, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах санкції, передбаченої  ч.2 ст. 121 КК, але вище мінімального розміру, у виді позбавлення волі, з ізоляцією від суспільства, що буде відповідати меті покарання та буде необхідним і достатнім покаранням для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
У суді апеляційної інстанції кримінальне провадження переглядалось за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_4 , під час розгляду якого суд належним чином перевірив й спростував доводи апеляційної скарги обвинуваченого, які аналогічні доводам касаційної скарги. Так, не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений в апеляційній скарзі просив врахувати пом`якшуючі покарання обставини та дані про його особу, пом’якшити призначене судом покарання у виді позбавлення волі  на строк сім років.
Як убачається із ухвали, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції в частині призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк вісім  років, при цьому врахувавши положення статей 50, 65, КК та роз`яснення, які містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Суд апеляційної інстанції в ухвалі зазначив про те, що, призначаючи покарання, яке  ОСОБА_4 має відбувати реально, суд першої  інстанції урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, шкоду потерпілій добровільно не відшкодував, проте сприяв розслідуванню злочину та визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, має сім`ю, у нього на утриманні перебуває дружина та троє малолітніх дітей, працевлаштований, за місцем проживання та військової служби характеризується добре, обставину, що обтяжує покарання, – вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, обставини, що його пом`якшують, – активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття, а також дані висновку судово-психіатричної експертизи № 628 від 15 жовтня 2015 року, згідно з якими в ОСОБА_4 на період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення, і на час судового розгляду провадження виявлені клінічні ознаки стресового розладу, але за його психічним станом відсутні підстави про застосування до нього примусових заходів медичного характеру.
Ураховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що судом ураховано конкретні обставини провадження та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , що його характеризують, у тому числі й ті, про які ним зазначено в апеляційній скарзі. 
Суд в ухвалі також зазначив, що в апеляційних скаргах, які були подані й іншими учасниками, не наведено таких обставин та даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , які б не були враховані при призначенні йому покарання і давали підстави для пом`якшення йому покарання, як про це просив обвинувачений в скарзі.
Крім того, з ухвали суду апеляційної інстанції убачається, що потерпіла ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі просила ухвалити новий вирок із застосуванням норми КК про більш тяжкий злочин та призначити ОСОБА_4 покарання у виді довічного позбавлення волі. 
З урахуванням установлених судами першої й апеляційної інстанцій обставин вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, яке за своїм ступенем є тяжким, настання тяжких наслідків, даних про його особу, який шкоду потерпілій не відшкодував, та її думку про застосування норми КК про більш тяжкий злочин та призначення обвинуваченому більш суворого покарання, вчинення  злочину у стані алкогольного сп`яніння,  доводи касаційної скарги засудженого про наявність підстав для пом`якшення йому розміру призначеного покарання у виді позбавлення волі на строк сім років, врахування при цьому ряду пом`якшуючих покарання обставин та даних про те, що він працевлаштований і має на утриманні дружину та троє малолітніх дітей, критично оцінив вчинене ним кримінальне правопорушення і негідну поведінку стосовно потерпілого, що кримінальне правопорушення вчинив, перебуваючи у стресовому стані після повернення із зони бойових дій, має міцні соціальні зв`язки та намір після відбуття покарання приносити користь родині та державі,  у цілому не спростовують правильності  висновків суду першої й апеляційної інстанцій в частині призначеного йому покарання за ч.2 ст.121 КК  у виді позбавлення волі на строк вісім років. Суд не вбачає підстав для пом`якшення обвинуваченому основного покарання у виді позбавлення волі шляхом зміни судових рішень у цій частині.
 
З урахуванням вищезазначеного Суд не вбачає підстав вважати, що постановлені в даному кримінальному провадженні судові рішення є незаконними з огляду на порушення вимог чинного КК. На думку Суду, вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду є обґрунтованими і вмотивованими. Будь-яких інших обґрунтованих доводів щодо порушень, допущених судами першої та апеляційної інстанцій, у касаційній скарзі не наведено. 
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу  України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 лютого 2021 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_11                                      ОСОБА_2                                     ОСОБА_3