Ухвала    
 
16 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 727/11669/17
провадження № 61-5618 ск21
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 20 січня  2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління освіти Чернівецької міської ради, начальника управління освіти Чернівецької міської ради Мартинюка Сергія Васильовича про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 20 січня 2021 року відмовлено  ОСОБА_1 у задоволенні заяви про виправлення описки в постанові Чернівецького апеляційного суду від 19 грудня                 2019 року.
До Верховного Суду 31 березня 2021 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 20 січня 2021 року, яка не відповідає загальним вимогам щодо форми і змісту касаційної скарги.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (пункти 2 та 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. За змістом частини другої цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц (провадження № 14-92цс19) зроблено висновок, що нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.
За таких обставин, слід вважати, що використання одними учасниками судового процесу нецензурної лексики, образливих і лайливих слів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом (суддями), з іншими учасниками процесу та їхніми представниками, а також вчинення аналогічних дій є виявом очевидної неповаги до честі, гідності зазначених осіб з боку тих, хто такі дії вчиняє. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства, а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені частиною третьою статті 44 ЦПК України.
Аналогічно Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див., ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року (Rehak v. the Czech Republic, заява № 67208/01), «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 4 лютого 2003 року (Duringer and Grunge v. France, заяви № 61164/00 і № 18589/02)).
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 неодноразово використовує образливі висловлювання на адресу судової гілки влади, суддів взагалі та суддів Чернівецького апеляційного суду зокрема, які виходять за межі нормальної, коректної та легітимної критики, що неприпустимо при оформленні касаційної скарги.
За правилами частини третьої статті 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.
За таких обставин Верховний Суд визнає подання такої скарги виявом неповаги до суду та допущення ОСОБА_1 зловживання його процесуальними правами, а відтак і наявність підстав для залишення без розгляду його касаційної скарги на підставі частини третьої статті 44 ЦПК України.
Аналогічної позиції притримується Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постановах від 14 березня 2019 року у справі № 9901/34/19,                від 07 листопада 2019 року у справі № 9901/324/19, в ухвалі від 14 червня 2019 року у справі № 9901/324/19.
Зазначене не позбавляє позивача права за наявності підстав подати касаційну скаргу на судове рішення, добросовісно користуючись цим правом, тобто керуючись завданням цивільного судочинства, не використовуючи образливі висловлювання, виявляючи повагу до суду, учасників судового процесу та виконуючи інші вимоги чинного законодавства України.
Керуючись статтями 2, 44, 260, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 20 січня 2021 року у цій справі залишити без розгляду.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
                                                                                                        
    О. М. Осіян
 
                                                                                                        Н. Ю. Сакара