УХВАЛА

19 травня 2021 року 
м. Київ
справа № 420/6418/20
адміністративне провадження № К/9901/16847/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,
суддів - Єресько Л.О., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 6 січня 2021 року у справі №420/6418/20 за позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною постанови №ВП №55193991 від 4 грудня 2017 року, бездіяльності, стягнення моральної шкоди та грошових коштів,

ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною постанови №ВП №55193991 від  4 грудня 2017 року, бездіяльності, стягнення моральної шкоди та грошових коштів.

Ухвалами Одеського окружного адміністративного суду від 6 жовтня 2020 року  клопотання про відвід судді залишено без розгляду та позовну заяву повернуто позивачці.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року апеляційну скаргу залишено без руху та встановлено десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків шляхом подання апеляційної скарги разом із доданими до неї документами на державній мові або мові, якою володіє апелянт, разом із перекладом матеріалів на державну мову із їх копіями відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, із зазначенням відомостей, передбачених пунктом 3 частини другої статті 296 КАС України.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 6 січня 2021 року апеляційну скаргу повернуто позивачці на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачкою не були усунуті недоліки, викладені в ухвалі апеляційного суду від 13 листопада 2020 року.

Не погоджуючись із цим судовим рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 вдруге звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її засобами поштового зв`язку 6 травня 2021 року.

У касаційній скарзі позивачка просить скасувати ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 6 січня 2021 року у справі №420/6418/20, а справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. Також скаржниця просить поновити строк касаційного оскарження. 

Згідно статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.

Ухвала П`ятого апеляційного адміністративного суду постановлена 6 січня 2021 року. Однак, скаржниця направила касаційну скаргу до Верховного Суду 6 травня 2021 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження.

У касаційній скарзі позивачка зазначає, що вже зверталася до Верховного Суду із касаційною скаргою на вказане судове рішення, проте ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 квітня 2021 року її первісну скаргу було повернуто.

Як на підставу поважності пропуску строку касаційного оскарження позивачка вказує, що оскільки первісну касаційну скаргу подано до суду касаційної інстанції в межах встановленого статтею 329 КАС України строку, такий строк має бути поновлено.

Ураховуючи, що з повторною касаційною скаргою позивачка звернулася до Верховного Суду у стислі строки, клопотання про його поновлення належить задовольнити.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Ознайомившись з доводами касаційної скарги, Верховний Суд вважає за потрібне відмовити у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Згідно з частиною третьою статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову та заміни заходу забезпечення позову, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

За правилами пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо  суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною другою статті 333 КАС України установлено, у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , суд апеляційної  інстанції виходив з того, що позивачка не усунула  недоліки апеляційної скарги, визначені ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року. Зокрема, заявником, усупереч вимог ухвали суду, повторно надіслано документи, викладені російською мовою. 

Аналізуючи надані документи та повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції послався на висновки Верховного Суду від 14 травня 2020 року (справа №826/7282/17), від 19 грудня 2019 року (справа №520/6952/19), від 10 травня 2018 року (справа №823/2164/17), в яких окреслено вимоги щодо викладення документа процесуального характеру державною (українською) мовою.

Водночас, вимоги щодо викладення документа процесуального характеру (позовної заяви, касаційної скарги) державною мовою викладені також, зокрема, в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі №11-955зі19 (9901/98/19). 

Рішенням Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року №8-рп/2008  у справі №1-18/2008 встановлено, що відповідно до статті 124 Конституції України  Конституційний Суд України та суди загальної юрисдикції здійснюють правосуддя, яке стосується конституційного, адміністративного, господарського, кримінального та цивільного судочинства. Ці види судочинства є процесуальними формами правосуддя та охоплюють порядок звернення до суду, процедуру розгляду судом справи та ухвалення судового рішення. Суди реалізують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян щодо використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють, відповідно до  Конституції  і законів України. Таким чином, Основним Законом України  закладено конституційні основи для використання української мови як мови судочинства та одночасно гарантовано рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою.

Гарантування у судочинстві використання російської та інших мов національних меншин України цілком узгоджується з Європейською хартією регіональних мов або мов меншин, ратифікованою Законом України від 15 травня 2003 року N802-IV.

Разом з тим Суд зазначає, що забезпечення рівності прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою, гарантування права громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють, не означають абсолютного права сторони (учасника справи) подавати відповідні процесуальні документи мовою, якою вона володіє, якому кореспондує безумовний обов`язок суду приймати такі документи до розгляду.  Законом України "Про ратифікацію Європейської хартії регіональних мов або мов меншин" передбачено, що при застосуванні положень Хартії заходи, спрямовані на утвердження української мови як державної, її розвиток і функціонування в усіх сферах суспільного життя на всій території України, не вважаються такими, що перешкоджають чи створюють загрозу збереженню або розвитку мов, на які відповідно до статті 2 цього Закону поширюються положення Хартії.

Відтак, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд апеляційної інстанції діяв відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

За таких обставин, подана позивачкою касаційна скарга на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 6 січня 2021 року у справі №420/6418/20 є необґрунтованою, а правильне застосовування судом попередньої інстанції норми права у справі є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, що, в свою чергу, у розумінні пункту 5 частини першої та частини другої статті 333 КАС України, є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у цій справі.

Керуючись статтями 123, 333 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Визнати поважними підстави пропуску строку  ОСОБА_1 на касаційне оскарження ухвали П`ятого апеляційного адміністративного суду від 6 січня 2021 року у справі №420/6418/20 і поновити його.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 6 січня 2021 року у справі №420/6418/20 за позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною постанови №ВП №55193991 від 4 грудня 2017 року, бездіяльності, стягнення моральної шкоди та грошових коштів.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і не може бути оскаржена.

……………………………

……………………………

……………………………
Н.М.          Мартинюк
Л.О.     Єресько
Ж.М.          Мельник-Томенко,
Судді Верховного Суду