Справа № 459/1070/17                Головуючий у 1 інстанції: Рудаков Д.І.
Провадження № 22-з/811/51/21         Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2021 року                                                 м. Львів
Львівський апеляційний суд в складі:
Головуючого судді Мікуш Ю.Р.,
суддів:   Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.
секретар: Сеньків Х.
розглянувши заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом представника ОСОБА_1 - адвоката Смолинця Василя Івановича  до Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державного казначейства України про стягнення майнової та моральної шкоди,
в с т а н о в и в :
19.04.2017 року представник ОСОБА_1 адвокат Смолинець Василь Іванович звернувся в суд з позовом до Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державного казначейства України про стягнення за рахунок державного бюджету на користь позивача завданої йому майнової шкоди у розмірі 6 456 000.00 грн., стягнення за рахунок державного бюджету коштів, витрачених на правову допомогу в розмірі 10 000.00 грн., стягнення за рахунок державного бюджету в рахунок відшкодування 300 000.00 грн. моральної шкоди.
Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 23 серпня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.
Постановою апеляційного суду Львівської області від 03 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від    23 серпня 2017 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 01 квітня 2020 року постанову Львівського апеляційного суду від 03 вересня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постановою Львівського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Смолинця Василя задоволено частково.Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 серпня 2017 року скасовано.Ухвалено нове рішення.Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Червоноградським МВ УМВС України у Львівській області 26 грудня 2001 року, проживає: АДРЕСА_1 ) 570 000 гривень (п`ятсот сімдесят тисяч грн.) матеріальної шкоди та 300 000,00 грн. (триста тисяч грн.) на відшкодування моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовлено.        
В березні 2021 року ОСОБА_1 подав заяву про ухвалення додаткового рішення.
В обґрунтування заяви зазначає, що вирішивши справу по суті судом не вирішено питання про судові витрати, зокрема витрат на професійну правничу допомогу. Понесені витрати на правничу допомогу підтверджуються договором про надання правової допомоги №912/002 від 25 лютого 2021 року, розрахунком використаного часу, гонорару та поточених витрат станом на 25.02.2021 , актом виконаних робіт, квитанцією про сплату гонорару за договором. Просить стягнути за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку в його користь 50000 грн. витрат на правову допомогу. 
       Учасники справи в судове засідання не з`явились. 
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає до часткового задоволення. 
Відповідно до ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частина 13 ст.141 ЦПК України передбачає, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Статтею 382 ЦПК України передбачено, що  постанова апеляційного суду складається з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Судом встановлено, що правову допомогу позивачу надавав адвокат Смолинець В.І. на підставі довіреності (а.с.55 т.1), договору про надання правової допомоги №912/37 від 17.04.2017 року (а.с.98, 99 т.1), договору №912/002 про надання правової допомоги (остаточний розрахунок) від 25 лютого 2021 року (а.с.130,131,132 т.2).
Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ст.  ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
З матеріалів справи вбачається, що укладаючи договір про надання правової допомоги 17 квітня 2017 року сторони визначили гонорар в розмірі 10000 грн. та зазначена сума сплачена позивачем, що стверджується квитанцією до прибуткового касового ордера (а.с.98,99 т.1).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
Враховуючи критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, а також домовленість при укладенні договору про надання правової допомоги від 17 квітня 2017 року, суд вважає, що в користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати на надання правової допомоги в розмірі 10000 грн.
Наданий до заяви про ухвалення додаткового рішення договір про надання правової допомоги №912/002 від 25 лютого 2021 року, акт виконаних робіт та підтвердження про отримання гонорару в розмірі 50000 грн. суд апеляційної інстанції вважає неналежними доказами, оскільки зазначені документи суперечать договору про надання правової допомоги укладеного 17 квітня 2017 року зміни до якого не вносились та доказів про його припинення суду не надано. 
Крім цього, документами, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформленими у встановленому законом порядку є квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження. 
Таким чином, підтвердженими належними доказами про оплату гонорару в розмірі 10000 грн. є квитанція до прибуткового касового ордера (а.с.98 т.1).
Керуючись ст.ст.141,142, 270 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Червоноградським МВ УМВС України у Львівській області 26 грудня 2001 року, проживає: АДРЕСА_1 ) 10 000 гривень (десять тисяч грн.) витрат на правову допомогу.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту додаткової постанови в порядку визначеному ст.ст.389-391 ЦПК України. 

Головуючий                                   Ю.Р.Мікуш

Судді:                                               Т.І.Приколота

                                               Р.В.Савуляк