УХВАЛА

07 квітня 2021 року 
м. Київ
справа № 320/5975/19
касаційне провадження № К/9901/6642/21
Верховний Суд у складі колегії суддів першої палати Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Бившевої Л.І.,
суддів: Хохуляка В.В.,  Ханової  Р.Ф., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від  19.10.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від  20.01.2021 у справі № 320/5975/19 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій,

УСТАНОВИВ:

Київський окружний адміністративний суд рішенням від 19.10.2020, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2021, позов задовольнив повністю. 

Головне управління ДПС у Київській області 24.02.2021 подало до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Київського окружного адміністративного суду від  19.10.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2021.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Частиною шостою статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності.

Такий перелік не є вичерпним.

Зі змісту пункту 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України можна зробити висновок про те, що суд має право віднести до категорії справ незначної складності справу, яка не передбачена у вищезазначеному переліку, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, а також через складність та інші обставини.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Системний аналіз вищезазначених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що суд має право віднести справу до категорії малозначних за результатами оцінки характеру спірних правовідносин, предмету доказування, складу учасників та інших обставин, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, а також крім справ, які підлягають розгляду в порядку загального позовного провадження.

З матеріалів касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що предметом позову у справі № 320/5975/19 є вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Київській області від 05.08.2019: №0010291303 форми «С», яким позивачу визначено зобов`язання у сумі 809066,88 грн; №0010281303 форми «Р», яким позивачу визначено зобов`язання у сумі 4009,53 грн; №0010251303 форми «Р», яким позивачу визначено зобов`язання у сумі 48114,30 грн; вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-0010261303, якою позивачу визначено зобов`язання у сумі 30032,01 грн; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №0010271303, яким до позивача застосовано штрафні санкції з ЄСВ на суму 5758,15 грн.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, виходили з того, що понесені позивачем витрати з придбання послуг перевезення у розмірі 65600,00 грн. підтверджені документально належними доказами. Реальність придбання пального та його подальше використання для здійснення підприємницької діяльності підтверджується належним чином оформленими документами первинного бухгалтерського обліку, а саме: оплата за придбане пальне здійснювалась позивачем готівковими коштами, що підтверджується фіскальними чеками, факти перевезень товарно-матеріальних цінностей підтверджуються належним чином оформленими товарно-транспортними накладними. Всі перелічені документи надавались позивачем під час перевірки, що відображено в акті, зауважень до їх форми та змісту в акті не зазначено. Також витрати позивача на придбання палива в розмірі 93794,72 грн є документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов`язаними із господарською діяльністю позивача. зазначення контролюючим органом в акті перевірки лише факту відображення позивачем у графі 7 «Інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг» податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 та 2018 роки суми витрат, понесеної на сплату земельного податку з фізичних осіб в розмірі 18806,40 грн без встановлення перевіркою факту врахування зазначеної суми під час арифметичного розрахунку позивачем суми чистого оподатковуваного доходу, не може бути достатньою підставою для висновку про завищення позивачем витрат. позивачем правомірно визначено свій чистий оподатковуваний дохід за 2017-2018 роки, з урахуванням положень статті 177 Податкового кодексу України. Крім того, перевіркою не встановлено та в акті перевірки не відображено належним чином, з посиланням на первинні документи, факти реалізації позивачем товарно-матеріальних цінностей, які відсутні в обліку оприбуткування приданого ним товару. Правильність нарахування позивачем єдиного внеску за період, що перевірявся, також залежить від правильності визначення позивачем суми доходу (прибутку), отриманого від діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Випадків, які б виключали можливість застосування положень пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, не вбачається.

Отже, постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2021, ухвалена за результатами апеляційного перегляду рішення Київського окружного адміністративного суду від 19.10.2020, не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 333 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від  19.10.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2021.

Копія ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику, а копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає. 

Судді	Л.І. Бившева В.В. Хохуляк   Р.Ф. Ханова