ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2021 року	Львів	Справа № 817/1578/17 пров. № А/857/6020/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :
головуючого судді                                       Большакової О.О.,
суддів                                                            Затолочного В.С., Кушнерика М.П. 
з участю секретаря судового засідання     Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України про визнання бездіяльності протиправною, внесення змін в наказ за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року про відмову в задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами (суддя першої інстанції Друзенко Н.В., м. Рівне, повний текст складено 22.02.2021),

В С Т А Н О В И В :

12.01.2021 ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 у справі №817/1578/17 за позовом ОСОБА_1 до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України про визнання бездіяльності протиправною, внесення змін в наказ. За змістом заяви нововиявленими обставинами є: прийняття Рівненським окружним адміністративним судом рішення від 03.11.2020 у справі №460/4193/20, яке, як стало йому відомо 24.12.2020, що набрало законної сили 04.12.2020, та прийняття Рівненським окружним адміністративним судом рішення від 05.11.2020 у справі №460/3528/20, а також правові висновки, наведені в постанові Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №822/94/16, в постанові Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №826/2068/16, від 23.01.2019 у справі №817/1171/16, а також Вищого адміністративного суду України від 24.04.2012К/9991/47662/11, ухвалі Вищого адміністративного суду України від 06.10.2017 у справі №826/1262/1.
Заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами обґрунтована тим, що у рішеннях Рівненського окружного адміністративного суду від 03.11.2020 у справі №460/4193/20 та від 05.11.2020 у справі №460/3528/20, за позовами ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що щомісячна додаткова грошова винагорода є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення у відповідності до вимог Інструкції №260 та Закону України №2011-ХII, а тому включається в обрахунок одноразових видів грошового забезпечення. Натомість, рішення суду від 23.02.2018 у справі №817/1578/17 свідчить, що щомісячна додаткова грошова винагорода не є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, що вказує на подвійні стандарти, які за жодних обставин не можуть бути припустимими. Також, заявник вказав на те те, що Інструкція №260 (2008 року), не могла регламентувати виплату щомісячної додаткової грошової винагороди, оскільки постанова КМУ №889 (2010 року) встановлювала виплату щомісячної додаткової грошової винагороди з 01.04.2013, відповідно до чого було прийнято Інструкцію №595 (у 2010 році), яку замінено на аналогічну Інструкцію №550 (у 2016 році). Стверджував, що пунктом 4 Інструкції №550 визначено, що військовослужбовцям, які тимчасово вибули з військових частин зі збереженням посад за місцем служби, виплата винагороди не припиняється в разі вибуття: на лікування - за час перебування на лікуванні (за період, коли їм виплачувалося грошове забезпечення) та за час звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою (де він і перебував з 07.07.2017 по 18.09.2017 на лікуванні без здачі посади, здача посади з 19.09.2017 по 21.09.2017, відпустка з 22.09.2017 по 27.09.2017, виключено зі списків 28.09.2017). Заявник зауважив, що згідно пункту 6 Інструкції №550 військовослужбовцям, які вибувають із військової частини раніше дня, установленого для виплати грошового забезпечення, належні суми винагороди виплачуються до дня їх виключення зі списків особового складу частини, що протиправно не було здійснено відповідачем. Крім цього, зазначив, що передбачених пунктом 10 Інструкції №550, підстав для зменшення йому щомісячної додаткової грошової винагороди не було.
Заявник вказав на те, що згідно вимог п.9.2 Інструкції №260 до нього застосовується розділ XXXVII цієї Інструкції, яким встановлені правила виплати військовослужбовцям грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби. Оскільки з 31.07.2017 по 28.09.2017 (день звільнення з військової служби, з посади, та виключення зі списків частини) пройшло не більше двох місяців, то за нормами пунктів 9.1, 10.1 Інструкції №260 йому мали виплачувати грошове забезпечення за штатною посадою, яке в свою чергу обчислюється виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), які регламентує АДРЕСА_1 , взагалі не регламентує виплату такого щомісячного додаткового виду грошового забезпечення, як «щомісячна додаткова грошова винагорода», натомість передбачає, що виплата додаткових видів грошового забезпечення, не передбачених цією Інструкцією, здійснюється відповідно до чинного законодавства (п.34.3). Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що при винесені рішення від 23.02.2018 у справі №817/1578/17, суд знехтував наведеними положеннями Інструкції №260 та Закону №2011-XII. 
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року повністю відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 у справі №817/1578/17 залишено в силі.
Із таким судовим рішенням не погодився ОСОБА_1 і подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального і матеріального права, не з`ясування всіх обставин справи, просить скасувати ухвалу та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 у справі №817/1578/17 та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги. Зауважив, що, з прийняттям рішень Рівненського окружного адміністративного суду від 03.11.2020 у справі №460/4193/20, та від 05.11.2020 у справі №460/3528/20 між цими сторонами, стало відомо існування цих обставин на час розгляду справи №817/1578/17 а саме, що щомісячна додаткова грошова винагорода є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення в розумінні вимог наказу Міністра оборони України «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 11.062008 №260. Ці обставини не були та не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи №817/1578/17, ним не заявлялось що щомісячна додаткова грошова винагорода є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення у відповідності до вимог Інструкції № 260, оскільки це не було відомо позивачу. Судом у справі №817/1578/15 щомісячну додаткову грошову винагороду віднесено до усіх винагород, які регламентує Інструкція №260 а саме: нібито рівнозначна до винагороди за стрибки з парашутом, до винагороди за бойове чергування, до винагороди за тривалість безперервної військової служби, та виплати морського грошового забезпечення, які не мають жодного відношення до щомісячної додаткової грошової винагороди. Саме тому судом у справі №817/1578/17 посилаючись на п.9.1, та 10.1 Інструкції №260 вирішено відмовити у позові, оскільки щомісячна додаткова грошова винагорода нібито не є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення. Істотність обставин для розгляду справи №817/1578/17 з 31.07.2017 по 28.09.2017 по день звільнення позивача з військової служби та з посади, з виключенням зі списків частини пройшло не більше двох місяців, відповідно і за нормами п.9.1, 10.1 Інструкції №260 протягом двох (п.10.1 чотирьох) місяців виплачується грошове забезпечення, яке військовослужбовець отримував за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення), та грошове забезпечення у цьому випадку обчислюється виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), які регламентує Інструкція №260. Отже, врахування судом, що щомісячна додаткова грошова винагорода є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення у відповідності до вимог Інструкції №260 мало б наслідком прийняття іншого рішення ніж те, яке було прийнято, а саме задоволення позову. Крім того, судом у справі №817/1578/17 не встановлено та не застосовано розділ XXXVII Інструкції №260, яким встановлені правила виплати військовослужбовцям грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби, тобто саме той розділ який підлягав застосуванню, а не п.9.1,10.1 Інструкції №260. Також, Верховним Судом в постанові від 21.08.2019 у справі № 569/19058/17 визнано право на перерахунок пенсії, до складу якого включено індексацію грошового забезпечення, та усі щомісячні додаткові види грошового забезпечення, також зобов`язано цього відповідача включити щомісячну додаткову грошову винагороду в розумінні Закону №2011-XII. Крім того, питання складу грошового забезпечення було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у постанові від 06.02.2019 у справі №522/2738/17.
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду шляхом надіслання судової повістки на офіційну електронну адресу, судова повістка одержана відповідачем 23.04.2021 о 11:11 год, що підтверджено звітом про доставку електронного листа. У судове засідання відповідач не прибув, клопотань про відкладення слухання справи не направляв.
У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав вимоги апеляційної скарги та надав пояснення, аналогічні викладеним в ній.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких підстав.
Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 у справі №817/1578/17 ОСОБА_1 відмовлено повністю  в позові до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про визнання протиправними дій щодо виведення поза штат (розпорядження) ОСОБА_1   в результаті проведення організаційного заходу до 30.07.2017 в управлінні територіальної оборони управління Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати грошового забезпечення за серпень, вересень 2017 року в повному обсязі та про стягнення грошового забезпечення  та грошової надбавки за таємність за серпень, вересень 2017 року в повному обсязі з урахуванням винагороди, відповідно до займаної посади старшого офіцера відділу напрямків управління  виплат територіальної оборони управління Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по день виключення зі списків особового складу  частини.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.11.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 у справі № 817/1578/17 – без змін.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.12.2018 та ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.01.2019, відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.11.2018 у справі №817/1578/17.
05.04.2019 ОСОБА_1 подав заву про перегляд рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 за нововиявленими обставинами, до яких відніс відповіді Генерального штабу Збройних Сил України та військової частини НОМЕР_1 на  його запити.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 10.05.2019 відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 у справі №817/1578/17 за нововиявленими обставинами.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 10.05.2019, постановлену за наслідками провадження за нововиявленими обставинами в адміністративній справі №817/1578/17, залишено без задоволення, а вказане судове рішення  без змін.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 09.09.2019 відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 10.05.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2019 року у справі №817/1578/17.
20.11.2019 ОСОБА_1 подав заву про перегляд рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 28.12.2019 повернуто заяву ОСОБА_1 .
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.04.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 28.12.2019 про повернення заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами в адміністративній справі №817/1578/17 залишено без задоволення, а вказане судове рішення  без змін.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03.12.2020 закрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.04.2020 у справі №817/1578/17.
22.04.2020 ОСОБА_1 подав заву про перегляд рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 за нововиявленими обставинами, якими вказав постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.04.2017, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07.09.2017 та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 06.10.2017 у справі №826/1262/16.
Ухвалою суду від 27.04.2020 клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду від 22.04.2020  відхилено, а його заяву про  перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення від 23.02.2018 в адміністративній справі №817/1578/17 – повернуто без розгляду.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 27.04.2020 залишено без задоволення, а вказане судове рішення  без змін.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.08.2020 повернуто заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.04.2020.
12.01.2021 ОСОБА_1 повторно подав заву про перегляд рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 за нововиявленими обставинами.
Відповідно до частини першої статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно з частиною другою статті 361 КАС України  підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:
1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;
2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;
3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.
Вказаний перелік підстав є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.
У частині четвертій статті 361 КАС України встановлено, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Отже, судове рішення, яке набрало законної сили, може бути переглянуто на підставі істотних для справи обставин, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Нововиявлена обставина – це юридичний факт, який передбачений нормами права і тягне виникнення, зміну або припинення правовідносин; юридичний факт, що має істотне значення для вирішення конкретної справи; юридичний факт, який існував на момент звернення заявника до суду з позовом і під час розгляду справи судом; юридичний факт, який не міг бути відомий ані особі, яка заявила про це в подальшому, ані суду, що розглядав справу, оскільки, якби нововиявлена обставина була відома суду під час постановлення судового рішення, вона б обов`язково вплинула на остаточні висновки суду.
Не вважаються нововиявленими обставинами нові докази, які виявлені після постановлення рішення суду. Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі.
Обставини, що виникли чи змінилися після прийняття судом рішення, зокрема обставини, на які посилається заявник в своїх поясненнях, теж не можуть визнаватися нововиявленими.
Для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї. Якщо вона все-таки могла знати про певну обставину за добросовісного ставлення до справи, тоді ця підстава для перегляду відсутня.
Згідно з частиною шостою статті 361 КАС України   при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03.11.2020 у справі №460/4193/20 та від 05.11.2020 у справі №460/3528/20, прийняті по спливу більше ніж двох з половиною років після ухвалення рішення у справі №817/1578/17 від 23.02.2018, а відтак за своєю правовою природою такі рішення можуть вважатися новими, але не нововиявленими обставинами, тому вони не можуть розглядатися як підстава для перегляду рішення у справі №817/1578/17 за нововиявленими обставинами у силу вимог статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України.
Вказані судові рішенні ухвалені за позовами ОСОБА_1 про виплату йому індексації грошового забезпечення за період з 10.06.2013 по 10.12.2013, грошової допомоги на оздоровлення за 2013 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2013 рік, а також про виплату йому грошової допомоги на оздоровлення за 2014-2017 роки в розмірі місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% грошового забезпечення, яке він отримував під час проходження військової служби.
Враховуючи, що предметом спору у справі №817/1578/17 були організаційні заходи, які проведені до 30.07.2017 в управлінні територіальної оборони управління оперативного командування "Захід" в обхід ОСОБА_1 , а також виплата йому грошового забезпечення за серпень вересень 2017 року без надбавки за доступ до державної таємниці та без щомісячної винагороди, яка виплачувалася в розмірі від 40% до 100% грошового забезпечення, внаслідок його виведення в цей проміжок часу поза штат, то встановлені судовими рішеннями від 03.11.2020 у справі №460/4193/20 та від 05.11.2020 у справі №460/3528/20 обставини не стосуються правовідносин, які були предметом спору у справі №817/1578/17, оскільки вони не могли і не можуть вплинути на результат розгляду цієї справи і не спростовують тих фактів, які були покладені в основу судового рішення.
Правові висновки, наведені в постанові Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №822/94/16, в постанові Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №826/2068/16, від 23.01.2019 у справі №817/1171/16, поміж того, що вони наведені в інших справах та після ухвалення судом рішення у справі №817/1578/17, не розглядаються як нововиявлені обставини в розумінні частини другої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України.
Також, суд  апеляційної інстанції звертає увагу, що ухвала Вищого адміністративного суду України від 06.10.2017 у справі №826/1262/1 вже заявлялася ОСОБА_1 як підстава для перегляду рішення в справі №817/1578/17 у його заяві 22.04.2020.
Отже, усі доводи заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення від 23.02.2018 у справі №817/1578/17 за нововиявленими обставинами зводяться не до нововиявлених обставин, а до власної переоцінки позивачем встановлених судом обставин, яким суд надав належну і повну оцінку.
Вказані ОСОБА_1 у заяві від 12.01.2021 обґрунтування свідчать про його незгоду з висновками Рівненського окружного адміністративного суду щодо відмови у задоволенні його позову, що не може бути підставою для перегляду відповідного судового рішення за нововиявленими обставинами.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ст.6 § 1 Конвенції про захист прав та основоположних свобод. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів.
Новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження, сам по собі не суперечить принципові юридичної визначеності в тій мірі, в якій він використовується для виправлення помилок правосуддя. Однак, суд повинен визначити, чи була така процедура застосована у спосіб, сумісний зі ст. 6 Конвенції.
Правова певність передбачає дотримання принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип полягає в тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Правєдная проти Росії, №. 69529/01; у справі  Рябих проти Росії, № 52854/99, пункт 52; у справ Брумареску проти Румунії, № 28342/95, пункт 61).
Отже, підставою для перегляду судового рішення можуть слугувати лише ті фактичні обставини, які мали істотне значення і які об`єктивно існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі усім особам, які брали участь у справі та суду. Ініціювання перегляду судового рішення лише з метою нового слухання і вирішення справи суперечить принципу правової визначеності, який є складовою верховенства права.
Відповідно до частини четвертої статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд, зокрема, може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наведені заявником обставини для скасування рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 у справі №817/1578/17 не можуть вважатися нововиявленими обставинами в розумінні ст.361 КАС України.
З огляду на викладене, судом першої інстанції правильно відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 у справі №817/1578/17.
При цьому позивачем не наведено жодного процесуального порушення, яке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення на підставі положень статті 317 КАС України.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Колегія суддів враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Також, суд апеляційної інстанції враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відтак, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду без змін.
Керуючись ст. ст. 243, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року про відмову в задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. О. Большакова 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	М. П. Кушнерик  	
Повне судове рішення складено 14.05.2021.