П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  240/6482/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Семенюк Микола Миколайович  
Суддя-доповідач -  Капустинський М.М.   
05 квітня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Сапальової Т.В.  Смілянця Е. С. , 
розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
21.08.2020 року позивач подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у даній справі, яким зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні - невиплату компенсації за невикористану додаткову відпустку передбачену п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2017 рік із розрахунку 411,08 гри. в день до дня ухвалення рішення в даній справі із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44.
В обґрунтування заяви зазначав, що із мотивувальної частини рішення вбачається, що його позовна вимога про відшкодування середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні не була предметом розгляду при постановленні основного рішення за його позовом.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року відмовлено в ухваленні додаткового судового рішення за заявою ОСОБА_1 .
Підставою відмови суд першої інстанції зазначив те, що відповідно до позовної заяви, виплату середнього заробітку позивач пов`язує з непроведенням з ним повного розрахунку при звільненні, а саме неврахуванні для розрахунку грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період 2017 року щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 у розмірі 3147,15 грн. та винагороди за участь в АТО/ООС у розмірі 3133,33 грн., яку отримував під час проходження військової служби.
Таким чином, суд вважав, що вимога про виплату середнього заробітку є похідною від вимоги про визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не урахування для розрахунку ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період 2017 року щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 у розмірі 3147,15 грн. та винагороди за участь в АТО/ООС у розмірі 3133,33 грн., яку отримував під час проходження військової служби.
Наслідком відмови в задоволенні основної позовної вимоги є відмова в задоволенні похідних вимог.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 19.08.2020 у справі № 240/6482/20 в задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що при розрахунку ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період 2017 року відповідач діяв правомірно, оскільки при такому розрахунку не повинні враховуватись щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, та винагороди за участь в АТО/ООС.
Отже суд зазначає, що відмовляючи в задоволенні позову при постановленні рішення від 19.08.2020 року, він розглянув та прийняв рішення по всім заявленим вимогам позивача, у зв`язку з чим підстави для прийняття додаткового рішення - відсутні.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржена ухвала скасуванню  не підлягає з наступних підстав.
ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ), в якому просив:
1) визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не урахування для розрахунку ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період 2017 року щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 у розмірі 3147,15 грн. та винагороди за участь в АТО/ООС у розмірі 3133,33 грн., яку отримував під час проходження військової служби;
2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2017 року, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 у розмірі 3147,15 грн та винагороди за участь в АТО/ООС у розмірі 3133,33 грн, яку отримував під час проходження військової служби, з урахуванням проведеної виплати, інфляційних втрат та 3% річних за період з 09.11.2017 року по день прийняття рішення;
3) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (Код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні - невиплату компенсації за невикористану додаткову відпустку передбачену п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2017 рік із розрахунку 411,08 грн в день до дня ухвалення рішення в даній справі із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що на його переконання відповідач повинен був виплачувати грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 та винагороди за участь в АТО/ООС; відповідач порушив свій обов`язок організувати та вжити заходів із проведення з ним повного розрахунку за всіма видами забезпечення на день виключення із списків частини; для обчислення середнього заробітку з 10.11.2017 до дня ухвалення рішення необхідно застосовувати показник 411/08 грн. в день (25076,16 грн/61 день).
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що додаткова грошова винагорода та винагорода за участь в АТО/ООС входять до складових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення але не входять до складу місячного грошового забезпечення. Відповідач, обраховуючи розмір зазначеної компенсації правомірно не врахував сум зазначених складових. Тобто, відповідач діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.
Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення, прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Крім того, виходячи з мотивувальної частини оскарженого рішення, вважаючи, що позовна вимога №3 (відшкодування середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок) не була предметом розгляду, звернувся до суду першої інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення щодо зазначеної вимоги.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року  у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення - відмовлено.
Обгрунтовуючи відмову у задоволенні заяви, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до позовної заяви, виплату середнього заробітку позивач пов`язав з непроведенням з ним повного розрахунку при звільненні, а саме неврахуванні для розрахунку грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період 2017 року щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 у розмірі 3147,15 грн. та винагороди за участь в АТО/ООС у розмірі 3133,33 грн., яку отримував під час проходження військової служби.
Тому, суд дійшов висновку, що вимога про виплату середнього заробітку є похідною від вимоги про визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не урахування для розрахунку ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період 2017 року щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 у розмірі 3147,15 грн. та винагороди за участь в АТО/ООС у розмірі 3133,33 грн., яку отримував під час проходження військової служби.
Наслідком відмови в задоволенні основної позовної вимоги є відмова в задоволенні похідних вимог.
Отже суд першої інстанції зазначив, що рішенням від 19.08.2020 року у даній справі, відмовляючи в задоволенні позову, суд, розглянув та прийняв рішення по всім заявленим позивачем вимогам, у зв`язку з чим підстави для прийняття додаткового рішення - відсутні.
Колегія суддів, надаючи правову оцінку доводам викладеним судом першої інстанції в прийнятому рішенні від 19.08.2020 року та ухвалі від 15.09.2020 року, та переглядаючи за апеляційною скаргою Позивача основне рішення від 19.08.2020 року, яким, як зазначено судом в оскарженій ухвалі, відмовлено в задоволенні всіх трьох позовних вимог, тобто розглянуто вимоги в повному обсязі, вважала за необхідне, постановою від 10.03.2021 року визначити порушене право Позивача, як таке, що підлягає судовому захисту шляхом:
- визнання протиправним рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) про не врахування при виплаті грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2017 рік щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 22.09.2010 року №889 та зобов"язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити зазначену грошову компенсацію з врахуванням при обрахунку сум щомісячної грошової винагороди за період з 09.11.2017 року по день повної фактичної виплати компенсації - інфляційних втрат і трьох процентів річних від суми такої грошової компенсації;
- зобов"язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні - невиплату компенсації за невикористану додаткову відпустку передбачену п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за період з 09.11.2017 року по день повної фактичної виплати компенсації із одночасним утриманням сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44.
В решті позовних вимог - відмовлено.
З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції в постанові від 10 березня 2021 року дійшов висновку про те, що судом першої інстанції рішення від 19.08.2020 року ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та, що слугувало підставою для його скасування з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.
Отже судом апеляційної інстанції, була надана правова оцінка оскарженому судовому рішенню від 18.09.2020 року, яким, в цілому, відмовлено в задоволенні позову по всім трьом заявленим вимогам позивача, у зв`язку з чим підстави для прийняття додаткового рішення, як по одній із невирішених заявлених вимог - відсутні.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції, виходячи з наведених в оскарженій ухвалі мотивів, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315,316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

          
Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сапальова Т.В.    Смілянець Е. С.