22-ц/804/1168/21 
                                                                                265/8138/19 

                                                                  П О С Т А Н О В А   
                                                       ІМЕНЕМ                  УКРАЇНИ
     „13”  квітня 2021 року                                                  місто Маріуполь  Донецької  області 
Єдиний унікальний номер 265/8138/19
Номер провадження 22-ц/804/1168/21              
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Пономарьової О.М., Попової С.А.
за участю секретаря: Грішко С. В.
учасники справи :  
позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним – ОСОБА_1 
відповідачі за первісним позовом – ПАТ по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз», ОСОБА_2 , КП «Міське управління капітального будівництва»
треті особи за первісним позовом – Маріупольська міська рада, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
позивач за зустрічним позовом та відповідач за первісним – СК «Террасний-плюс»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 березня 2021 року головуючого судді Козлова Д.О. зі складанням повного тексту судового рішення 12 березня 2021 року по цивільній справі про усунення перешкод у володінні власністю шляхом перенесення газопроводу та про зобов`язання укласти договір сервітуту на обслуговування наземного газопроводу,-
В С Т А Н О В И В :
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» (далі ПАТ «Маріупольгаз»), споживчого кооперативу «Террасний-плюс» ( далі – СК «Террасний-плюс»), ОСОБА_2 , комунального підприємства «Міське управління капітального будівництва» (далі КП «Міське управління капітального будівництва»), треті особи: Маріупольська міська рада, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про усунення перешкод у володінні власністю шляхом перенесення газопроводу.
Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 14 травня 2010 року придбав земельну ділянку в АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, де у п. 4 договору жодних обмежень щодо використання такої земельної ділянки не встановлено. Натомість, він до придбання вказаної земельної ділянки бачив, що по ній проходять два наземні газопроводи. Внаслідок надання у власність фізичній особі Маріупольською міською радою земельної ділянки, яка межує із земельною ділянкою позивача по АДРЕСА_1 по межі схематично позначеній літерами «Г» та «А», звідки він планував організувати заїзд до своєї земельної ділянки,  на теперішній час він змушений організовувати заїзд з боку вулиці Терасної, межі якої схематично позначеній літерами «В» та «Б», саме ближче до якої й проходять спірні газопроводи.
Оскільки один газопровід належить СК «Террасний-плюс», а інший проведений до житлового будинку АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 , то за відсутності добровільної згоди відповідачів щодо перенесення спірних газопроводів він просив суд усунути перешкоди йому, як власнику земельної ділянки по АДРЕСА_1 .           
В подальшому, неодноразово уточнюючи позовні вимоги,  посилався додатково на те, що не було узгоджено проведення спірного газопроводу відповідачів зі службою земельних ресурсів та архітектурним бюро міста, а також відсутні дані щодо виділу земельної ділянки для прокладення по ній такого газопроводу. Крім того, ОСОБА_2 не має проекту на будівництво газопроводу до свого будинку АДРЕСА_2 , не маючи дозвільних документів на землю для будівництва такого газопроводу до свого будинку. Також, спірні газопроводи не пройшли державну реєстрацію. На підставі висновку експерта встановлено, що позивач не може використовувати свою землю за призначенням, тобто,  для будівництва житлового будинку. Фактично земельною ділянкою ОСОБА_1 користується ОСОБА_2 та СК «Террасний-плюс».  Тому, просив усунути перешкоди у володінні земельною ділянкою АДРЕСА_1 шляхом перенесення наземного газопроводу довжиною 33,78 метрів та іншого газопроводу довжиною 18,43 м. (наземна частина 13,95 м. та підземна частина 4,48 м.), та покласти на відповідачів понесені ним судові витрати. Також, ОСОБА_1 письмово заявляв про застосування строків позовної давності щодо вимог зустрічного позову СК «Террасний-плюс».

У лютому 2020 року СК «Террасний-плюс»  звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання укласти договір сервітуту на обслуговування надземного газопроводу, в якому представник кооперативу Курчай О. М., посилаючись на те, що ним були здійснені заходи щодо досудового врегулювання спору та укладення договорів сервітутів щодо земельної ділянки, належної ОСОБА_1 , по якій проходить газопровід, власником якого є СК «Террасний-плюс». Натомість, добровільно вирішити спір ОСОБА_1 не бажає. Оскільки при відведені під забудову ОСОБА_5 земельної ділянки по АДРЕСА_1 не були вказані у проектній документації обмеження щодо використання такої земельної ділянки, де проходить газопровід СК «Террасний-плюс»,  просив зобов`язати ОСОБА_1 укласти з СК «Террасний-плюс» договір сервітуту на обслуговування наземного газопроводу по АДРЕСА_1 з його реєстрацією відповідно до закону.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз», СК «Террасний-плюс», ОСОБА_2 , КП «Міське управління капітального будівництва», треті особи: Маріупольська міська рада, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про усунення перешкод у володінні власністю шляхом перенесення газопроводу та у задоволенні  зустрічного позову  СК «Террасний-плюс» до ОСОБА_1 про зобов`язання укласти договір сервітуту на обслуговування надземного газопроводу – відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні первісного позову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов, змінити мотивувальну частину рішення суду за зустрічним позовом та вказати, як підставу відмови – строк позовної давності, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.  
Зокрема зазначає, що відповідно до кодів економічної діяльності 81.10 «Комплексне обслуговування об`єктів» кооператив не має права мати на своєму балансі газопровід. Судом встановлено, що відповідно до листа № 6-445-04 від 31 серпня 2005 року КП «Маріупольське управління капітального будівництва»  просить ВАТ «Маріупольгаз» видати технічні умови для газифікації жилих домів АДРЕСА_3 , відповідно до листа  голови СК «Террасний-плюс», хоча фактично в листі не зазначено, що прохання надійшло від кооперативу.  Судом першої інстанції не з`ясовано, яке відношення юридична особа – СК  «Террасний-плюс»  має до жилих домів 5, 5-а та АДРЕСА_4 , чому КП «Маріупольське управління капітального будівництва» звертається за отриманням технічних умов на газифікацію жилих домів. Судом встановлено, що відносно проектної документації № 182,05 г-ПЗ розробленою ПКВ ВАТ «Маріупольгаз» відповідно заказу КПТ «МУКБ» та наданої замовником геодезичної зйомки  до якої надані узгоджений план траси газопроводу, однак, вважає, що відсутні докази, що геодезичну зйомку надав замовник; відсутні докази, що штампи ВАТ «Маріупольгаз», КП МВУ Орджонікідзевської ділянки, ПЕС, свідчать, що вказані організації виступають в якості міської влади. Ці організації ставлять свій штамп підтверджуючі, що на шляху газопроводу немає їх ліній. Вважає, що суд повинен був з`ясувати наступні питання :  на якій підставі проектна організація проектувала газопровід до жилих будинків 5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та АДРЕСА_4 , які мають акти на землю, по іншій стороні вулиці та по землі, що не належить до цих домів; КП «МУКБ» приймаючи виконаний проект, розроблений ВАТ «Маріупольгаз» прокладення газопроводу, прийняло його без зауважень щодо займання чужої земельної ділянки; чому міська рада, якій на момент прокладення газопроводу належала земельна ділянка, не узгодила проект та не надала землі для будівництва. Крім того, вказує, що даний спір про газопровід до житлових будинків, а судом встановлено, що це промисловий газопровід. Також, відсутні докази, що кошти для будівництва газопроводу були сплачені кооперативом з його розрахункового рахунку. 
Також, пунктом 3.17.3.21 «Правил безпеки системи газопостачання» передбачено, що  після закінчення будівництва, система газопостачання повинна бути прийнята комісією, що оформлюється актом за формою додатку 9 СНіП 3.05.02-88, проте, відсутні докази, що акт комісії складений відповідно до вказаного додатку. 
З посиланням на ст. 9 Закону України «Про трубопровідний транспорт» вказує, що судом помилково прийнято до уваги узгодження з організаціями, які поставили свій штамп, про відсутність їх ліній на шляху спірного газопроводу, як представниками міської влади. 
Також, зазначає, що ДБН А.2.2-3-2004 «склад, порядок розробки, узгодження та  затвердження проектної документації для будівництва, передбачає, що місце розташування визначається органами містобудування та архітектури відповідно до дозволу органів місцевого самоврядування, а також затверджених державних документів», вказує на відсутність доказів на підтвердження дозволу на будівництво та узгодження місця будівництва, відсутні  й докази, що газопровід був зареєстрований в Донецькій інспекції державного нагляду в газовому комплексі, відсутні докази, що газопровід прийнятий до експлуатації.  
Кооперативом не доведено, що газопровід зареєстрований на його ім`я, та що він є відповідальним за газопровід, та його експлуатацію згідно з п. 1.4.3 2 Правил безпеки газопостачання України; відсутні докази, що кооператив має на балансі газопровід, кооперативом не надано відповідних доказів. В матеріалах справи міститься акт розмежування балансової належності від 15 травня 2010 року складений між ВАТ «Маріупольгаз» та кооперативом, проте, судом не надано оцінки, що акт складений 15 травня 2010 року, а  він придбав земельну ділянку 14 травня 2010 року.  Акт балансового розмежування не є доказом, що кооператив прийняв газопровід на свій баланс, це документ фіксуючий, відповідальність сторін при експлуатації газопроводу. Також, відсутні докази, що газопровід введений до експлуатації відповідно  додатку 9 СНіП 3.05.02-88; що проект № 616/07 нГС передбачає газифікацію будинку АДРЕСА_2 . Проект будівництва наземного газопроводу довжиною 151 п.м до будинку АДРЕСА_2 ,  сам проект, що передбачає наземне та підземне прокладення газопроводу до будинку АДРЕСА_2 відсутній. У ОСОБА_2 відсутній договір оренди або дозвіл від міської ради на право використання міської земельної ділянки для власного газопроводу, у останнього також відсутній проект прокладання підземного газопроводу, а є лише проект внутрішньої газифікації будинку. Також, зазначає, що ДБН А.2.2.-3-2004 «Порядок розробки, узгодження та затвердження  проектної документації для будівництва» передбачає, що місце розміщення визначається органами містобудування та архітектури відповідно до дозволу на будівництво виконавчих органів місцевого самоврядування, а також затвердженої містобудівельної документації. Вважає, що відсутні докази, що відповідачам міською радою виділено місце для розміщення будівництва газопроводу; відповідачі не мали дозволу на будівництво від міської влади; відповідачі мали затверджену документацію відділом містобудування, а не організаціями, які проставили свої штампи.
Щодо твердження суду, що газопровід є приналежною річчю, а тому не підлягає державній реєстрації, вказує, що мова йде не про БТІ, а про реєстрацію газопроводу у відповідних газових службах з наданням номера газопроводу. Також, вважає, що відсутні докази на підтвердження того, що газопроводи для обслуговування жилих особистих будинків є промисловими. Судом не зазначено норми законодавства, якими передбачено, що на момент будівництва спірних газопроводів законом не було передбачено виділ земельної ділянки для їх будівництва. Також, зазначає, що власникам будинків 5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та АДРЕСА_4 , ніхто не перешкоджав звернутися до міської ради із заявою про укладення договору оренди або сервітуту земельної ділянки під газопроводом до того, як ділянка буде виділена ОСОБА_5 , власники вказаних домів не оскаржували затверджену документацію, користувалися земельною ділянкою територіальної громади та не сплачуючи за це податок. 
Щодо твердження суду, що відповідно висновку управління архітектури по проекту відводу земельної ділянки по АДРЕСА_1 відсутній відвід під інженерні комунікації, що свідчить про необхідність укладення договору сервітуту відносно таких комунікацій, зазначає, що в рішенні міської ради прописано, що ОСОБА_5 повинна укласти договір сервітуту з міськводоканалом для обслуговування його мереж, які не проходять по території ділянки, а тільки мають охоронну зону. Зауважує, що купив земельну ділянку у ОСОБА_5 , без зазначення необхідності укладення будь-яких сервітутів, без зазначення в його правовстановлюючих документах будь-яких обмежень. Крім того, вважає, що будь-які обмеження його власності повинні бути підтверджені відповідними документами за його підписом. 
Крім того, зазначає, судом не розглянуто питання щодо його заяви про застосування строку позовної давності до вимог зустрічного позову. Зауважує, що суд відмовивши йому у задоволенні вимоги про перенесення газопроводу, залишив відповідачам право користуватися його власністю, без зазначення підстав такого користування. 

Відзив на апеляційну скаргу  ПАТ по газопостачанню та газифікації « Маріупольгаз» мотивований  законністю та обгрунтованістю рішення. Зокрема зазначили про те,що ПАТ  «Маріупольгаз» не є власником або балансоутримувачем газопроводу,що є предметом позову,тому пред*явлення його до товариства є безпідставним .
19 жовтня 2005 року ВАТ « Маріупольгаз» (було переіменоване надалі в ПАТ «Маріупольгаз» комунальному підприємству «Міське управління капітального будівництва « (далі по тексту КП « МУПБ») були видані технічні умови № 06/414 на проектування газових мереж для житлових будинків № 5,5 а, АДРЕСА_4 . Відповідно до виданих технічних умов проектно-конструкторським відділом ВАТ « Маріупольгаз» був розроблений відповідний проект № 182/05 г-ГСН, яким передбачена  прокладка наземного газопроводу протяжністю 151 км по вулиці Терасній в місті Маріуполі. Таким чином ,спірна ділянка газопроводу була збудована на замовлення КП « МУКБ» та до теперішнього часу на баланс ПАТ « Маріупольгаз» не передавалась.
Згідно договору  на надання послуг по технічному обслуговуванню газопровід та споруд на них № 06/887-10 від 25 листопада 2010 року виконавець-ПАТ «Маріупольгаз» виконує технічне обслуговування   належних замовнику-кооперативу «Террасний-плюс»  газопроводів та споруд на них по вулиці Терасній № 5,5а,7 (траса надземного газопроводу 0,151 км),тобто,даним договором замовник підтверджував те,що саме йому належить вказана ділянка газопроводу. 
ПАТ « Маріупольгаз» виконана «Схема прокладки газопроводу по АДРЕСА_2 » № 06-173 від 03 лютого 2020 року,яка наглядно демонструє розташування на місцевості газопроводів. Газопровід середнього тиску по вулиці Терасній,який простирається від АДРЕСА_5 за інвентарним № 114090000330200237 на території ділянки по АДРЕСА_1 не знаходиться. Вказаний газопровід закінчується на відстані приблизно АДРЕСА_6 (відповідно до акту розмежування балансової приналежності газопроводів від 15 жовтня 2010 року) ,який прямо протилежним чином  невірно у своїй позовній заяві трактується позивачем.
Отже,аналізуючи описані вище документи,вказують,що на території ділянки по АДРЕСА_1 знаходиться надземний газопровід середнього тиску Д-89 та 57 мм і підземні вводи в житлові будинки по вулиці Терасній № 5,5а,7,які знаходяться на балансі кооперативу «Террасний –плюс», що було підтверджено представником кооперативу у судових засіданнях при розгляді судом першої інстанції. 
Вважають,що судом надане обґрунтоване  рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, та постановлено законне рішення. Просили апеляційну скаргу залишити без задоволення ,рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
У відзиві  на апеляційну скаргу  голова СК « Террасний-плюс» Курчай О.М. просив апеляційні вимоги ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського  районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 березня 2021 року залишити без задоволення.
Інші учасники не скористалися правом надання відзиву ,відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду  першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 ОСОБА_6 підтримала доводи апеляційної скарги та просила їх задовольнити . 
У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 ,представники СК « Террасний-плюс», ПАТ по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз», КП «Міське управління капітального будівництва,Маріупольської  міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не з*явилися, належним чином були повідомлені  про дату, час і місце судового засідання шляхом отримання судових повісток, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (т. 3 а.с.196,197,198,199,200,201,202). Від представника ПАТ «Маріупольгаз» Сивоконь О.В. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності ,з урахуванням  поданого відзиву на апеляційну скаргу позивача (т.3.а.с.209). 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_6 , дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає,   що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
            Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
          Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
          Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
         Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
         Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

          Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про усунення  перешкоди у володінні земельною ділянкою АДРЕСА_1 шляхом перенесення наземного газопроводу довжиною 33,78 метрів та іншого газопроводу довжиною 18,43 м. (наземна частина 13,95 м. та підземна частина 4,48 м.), суд першої інстанції  виходив з того,що з боку відповідачів  не встановлено порушень прав або законних інтересів позивача щодо володіння та користування земельною ділянкою,оскільки позивач не позбавлений права користування належною йому земельною ділянкою,а лише має дотримуватися відповідних обмежень щодо її частини,де встановлено охоронну зону . При цьому газопровід, який проходить через земельну ділянку ОСОБА_1 , був побудований у відповідності до вимог чинного законодавства та за погодженням відповідних державних органів ще до набуття позивачем прав власності на земельну ділянку. 
        Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог СК «Террасний-плюс» до ОСОБА_1 про зобов*язання укласти договір сервітуту на обслуговування наземного газопроводу ,суд першої інстанції  виходив з того,що при зверненні із вказаним позовом до суду позивач за зустрічним позовом не надав  доказів про відсутність можливості у задоволенні потреби в користуванні земельною ділянкою іншим способом, як встановлення сервітуту з конкретним землекористувачем.
         Апеляційний суд повністю погоджується з висновком суду, так як суд дійшов його правильно ,встановивши фактичні обставини справи з додержанням норм матеріального та процесуального права . 
           Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги з огляду на наступне . 

            Судом першої інстанції встановлено, що  згідно із Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб СК «Террасний-плюс» зареєстрований з 08 серпня 2005 року по АДРЕСА_7 , керівником якого  є ОСОБА_2 (т. 1. а. с. 122).
На підставі Статуту СК «Террасний-плюс» від 08 серпня 2005 року вбачається, що основною метою створення кооперативу є об`єднання громадян для проведення та експлуатації газопроводу у приватному секторі міста, для чого кооператив проводить необхідні заходи для проведення газопроводу у приватний сектор міста, укладаючи договори щодо проектування та будівництва такого газопроводу (т. 3. а. с. 112-115).
Відповідно до Статуту СК «Террасний-плюс» від 23 жовтня 2019 року, завданням кооперативу є управління нерухомістю та майном (т. 3. а. с. 104-109).
Згідно із листом № 06-445-04 від 31 серпня 2005 року, КП «Міське управління капітального будівництва» просило ВАТ «Маріупольгаз» видати технічні умови на газифікацію житлових будинків АДРЕСА_3 відповідно до звернення голови СК «Террасний-плюс» (т. 1. а. с. 166).
За технічними умовами ВАТ «Маріупольгаз» від 19 жовтня 2005 року № 06-413, розроблених на замовлення КП «Міське управління капітального будівництва», щодо газифікації житлових будинків 5, АДРЕСА_8 передбачалось підключення до існуючого газопроводу середнього тиску діаметром 76 мм по АДРЕСА_7 газопроводу діаметром 60 мм, що вбачається з ситуаційного плану та плану траси газопроводу з проектної документації № 182/05г-ГСН щодо газифікації житлових будинків АДРЕСА_3 (т. 1. а. с. 167-183).
Відповідно до проектної документації № 182/05г-ПЗ щодо газифікації житлових будинків АДРЕСА_3 газопроводом середнього тиску, розробленої ПКВ ВАТ «Маріупольгаз» на підставі ліцензії № 378 від 17 червня 2003 року на замовлення КП «Міське управління капітального будівництва» відповідно до листа КП «Міське управління капітального будівництва» від 31 серпня 2005 року № 06-445-04, технічних умов ВАТ «Маріупольгаз» від 19 жовтня 2005 року № 06-413 та геодезичної зйомки, наданої замовником, КП «Міське управління капітального будівництва», до якого долучений узгоджений план траси газопроводу, вбачається прокладення наземного газопроводу середнього тиску довжиною 151 метр по вулиці Терасній в м. Маріуполі (діаметром труби 60 мм з довжиною 132 м, а також діаметром труби 89 мм з довжиною 18 м) з підключенням до існуючого газопроводу середнього тиску діаметром 76 мм (т. 1. а. с. 157-165).
Також, за проектною документацією № 182/05г-ГСН від грудня 2005 року з газифікації житлових будинків АДРЕСА_3 , розробленого ВКП ВАТ «Маріупольгаз» на замовлення КП «Міське управління капітального будівництва» відповідно до листа КП «Міське управління капітального будівництва» від 31 серпня 2005 року № 06-445-04, технічних умов ВАТ «Маріупольгаз» від 19 жовтня 2005 року № 06-413 та геодезичної зйомки, наданої замовником, КП «Міське управління капітального будівництва», передбачено прокладення наземного газопроводу середнього тиску довжиною 151 метр по АДРЕСА_7 з підключенням до існуючого газопроводу середнього тиску діаметром 76 мм, що також вбачається з плану траси наземного газопроводу із проведенням заземлення в радіусі 3 метри від опор такого газопроводу (т. 1. а. с. 167-183).
За листом від 21 квітня 2006 року СК «Террасний-плюс» просив ВАТ «Маріупольгаз» виконати будівельно-монтажні роботи на платній основі з прокладення газопроводу по АДРЕСА_3 відповідно до складеного проекту № 182/05г-ГСН (т. 1. а. с. 184).
В той же час своїм листом від 28 квітня 2006 року № 06-302-07 КП «Міське управління капітального будівництва» повідомляло СК «Террасний-плюс» про те, що після завершення будівництва газопроводу по вулиці Терасній в м. Маріуполі такий газопровід буде прийнято на баланс КП «Міське управління капітального будівництва» з подальшою його передачею на баланс ВАТ «Маріупольгаз» (т. 2. а. с. 4).
Відповідно до договору № 347/2006 від 10 травня 2006 року строком дії до 31 грудня 2006 року ВАТ «Маріупольгаз» на замовлення СК «Террасний-плюс» зобов`язалось виконати будівництво газопроводу по АДРЕСА_9 , 7 відповідно до проектній документації № 182/05г, розробленої проектно-конструкторським відділом ПАТ «Маріупольгаз» (т. 1. а. с. 94-95).
На підставі актів виконаних робіт за серпень-вересень 2006 року, підписаних представниками СК «Террасний-плюс» та ВАТ «Маріупольгаз», вбачається проведення виконання будівельно-монтажних робіт з прокладення газопроводу середнього тиску по АДРЕСА_3 відповідно до проектної документації № 182/05г та запуск такого газопроводу в експлуатацію (т. 1. а. с. 185, 187, 188).
Також, за будівельним паспортом газопроводу з газифікації житлових будинків 5, АДРЕСА_8 , побудованого ВАТ «Маріупольгаз» на підставі проектної документації № 182/05г-ГСН у проміжку часу з 26 липня 2006 року по 25 вересня 2006 року та підписаного представниками СК «Террасний-плюс» та ВАТ «Маріупольгаз», вбачається, що він є наземним довжиною 151 м (діаметром труби 60 мм з довжиною 134 м, а також діаметром труби 89 мм з довжиною 17 м), продувка, якого та іспит відбулись 25 вересня 2006 року (т. 1. а. с. 45-46).
Згідно із актом приймальної комісії щодо прийняття закінченого будівництвом об`єкту системи газопостачання, підписаним представниками СК «Террасний-плюс» та ВАТ «Маріупольгаз», вбачається прийняття замовником газопроводу середнього тиску з газифікації житлових будинків АДРЕСА_3 , закінченого будівництвом за проектом № 182/05г-ГСН, який був побудований відповідно до ДБН В.2.5«Правил безпеки газопостачання» та інших нормативних актів (т. 2. а. с. 2-3).
Відповідно до листа від 08 вересня 2006 року, прийнятого адресатом 08 вересня 2006 року, СК «Террасний-плюс» просив Донецьку інспекцію державного нагляду в газовому комплексі відповідно до п. 3.13, 3.14 «Правил безпеки систем газопостачання України» провести реєстрацію газопроводу середнього тиску довжиною 151 м з газифікації житлових будинків 5, АДРЕСА_8 (т. 1. а. с. 186).
На підставі наказу № 01-12/10/06 від 12 жовтня 2006 року СК «Террасний-плюс» внаслідок закінчення будівництва газопроводу було введено у експлуатацію газопровід середнього тиску з газифікації житлових будинків АДРЕСА_3 та рекомендовано членам кооперативу отримати технічні умови в ВАТ «Маріупольгаз» на газифікацію житлових будинків 5, ІНФОРМАЦІЯ_1 , 7 з отриманням дозволу від СК «Террасний-плюс» на підключення до такого газопроводу (т. 2. а. с. 93).
На підставі договору № 799/2006 від 19 жовтня 2006 року ВАТ «Маріупольгаз» зобов`язалось за плату виконувати технічне обслуговування належних СК «Террасний-плюс» газопроводів, споруд та газового обладнання від точки вводу до будинків АДРЕСА_3 (т. 1. а. с. 96)
За актом виконаних робіт № 2588 за грудень 2006 рік, складеним ВАТ «Маріупольгаз» та СК «Террасний-плюс», вбачається проведення представниками ВАТ «Маріупольгаз» обходу та огляду траси наземних газопроводів на підставі укладеного договору від 19 жовтня 2006 року № 799/2006 щодо газифікації будинків АДРЕСА_3 (т. 1. а. с. 156).
В подальшому за договором № 06/887-10 від 25 листопада 2010 року ВАТ «Маріупольгаз» зобов`язалось за плату виконувати технічне обслуговування належних СК «Террасний-плюс» газопроводів та споруд на них довжиною 151 м відповідно до «Правил безпеки систем газопостачання України» відносно будинків 5, АДРЕСА_8 (т. 1. а. с. 97-98, 99).
Також, належність на праві власності ОСОБА_2 житлового будинку та земельної ділянки площею 0,1000 га по АДРЕСА_2 (кадастровий номер 1412300000:01:011:0129) підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05 лютого 2020 року (т. 1. а. с. 59-62).
Так, на підставі проекту № 616/07н-ГС було передбачено проведення газифікації житлового будинку АДРЕСА_2 на замовлення ОСОБА_2 відповідно до технічних умов ВАТ «Маріупольгаз» № 06-413 від 19 жовтня 2005 року, за якими передбачено проектування зі схематичним зображенням зовнішнього газопроводу та внутрішнього газопроводу довжиною 17 метрів до такого будинку (т. 1. а. с. 150).
З долученої до проекту схеми зовнішнього газопроводу від березня 2007 року вбачається, що він врізається в існуючий наземний газопровід середнього тиску діаметром 60 мм, що належить СК «Террасний-плюс», та відходить від нього газопроводом середнього тиску, після чого переходить до газопроводу низького тиску до житлового будинку АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 (т. 1. а. с. 151).
Газифікація та опломбування будинку АДРЕСА_2 підтверджується актом від 04 грудня 2007 року ВАТ «Маріупольгаз» (т. 1. а. с. 152).
Також, за будівельним паспортом газопроводу з газифікації житлового будинку АДРЕСА_2 , побудованого ВАТ «Маріупольгаз» на підставі проектної документації № 616/07н-ГС та підписаного представниками ВАТ «Маріупольгаз» та ОСОБА_2 , вбачається, що такий газопровід є підземним та наземним (підземний довжиною 17 м з діаметром труби 38 мм, наземний довжиною 12 м з діаметром труби 32 мм та довжиною 14 м з діаметром труби 26 мм), продувка якого та іспит на міцність відбулись 20 листопада 2007 року та 04 грудня 2007 року відповідно (т. 3. а. с. 35-36).
Відповідно до договору від 01 лютого 2008 року № 21147-0 ВАТ «Маріупольгаз» зобов`язувалось за плату безперервно надавати послуги ОСОБА_2 з постачання природного газу по АДРЕСА_2 та технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем газопостачання та дворових газопроводів (т. 1.а. с. 147-149).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про трубопровідний транспорт» промислові трубопроводи (приєднані мережі) - всі інші немагістральні трубопроводи в межах виробництв, а також нафтобазові, внутрішньопромислові нафто-, газо- і продуктопроводи, міські газорозподільні, водопровідні, теплопровідні, каналізаційні мережі, розподільчі трубопроводи водопостачання, меліоративні системи тощо.
За статтею 1 Закону України «Про трубопровідний транспорт» об`єкти трубопровідного транспорту - магістральні та промислові трубопроводи, включаючи наземні, надземні і підземні лінійні частини трубопроводів, а також об`єкти та споруди, основне і допоміжне обладнання, що забезпечують безпечну та надійну експлуатацію трубопровідного транспорту.
Отже, у даному випадку спірний газопровід відноситься до промислових газопроводів за визначенням Закону України «Про трубопровідний транспорт».
За статтею 3  Закону України «Про трубопровідний транспорт» нормативні акти, що визначають правила проектування, будівництва, експлуатації, капітального ремонту та реконструкції об`єктів трубопровідного транспорту, організацію безпеки та охорони праці під час їх будівництва та експлуатації, пожежної, екологічної безпеки та санітарні норми, є обов`язковими для підприємств, установ, організацій та громадян.
Згідно із ст. 13 Закону України «Про трубопровідний транспорт» діяльність, пов`язана з проектуванням, будівництвом, ремонтом та експлуатацією об`єктів трубопровідного транспорту, здійснюється на підставі спеціального дозволу (ліцензії) і підлягає обов`язковій сертифікації.
За п. 1.1.1 «Правил безпеки систем газопостачання», затверджених Наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 1 жовтня 1997 року № 254, які діяли на час виникнення спірних правовідносин (далі - «Правила безпеки систем газопостачання»), вбачається, що вони встановлюють вимоги до проектування, будівництва і експлуатації систем газопостачання, які поширюються на проектування і будівництво нових, розширення, реконструкцію та капітальний ремонт і експлуатацію діючих систем і об`єктів газопостачання.
Проектування, будівництво нових, реконструкція та технічне переоснащення систем газопостачання, у тому числі газопроводів середнього тиску наземних та надземних, регулюється Державними будівельними нормами «Газопостачання».
Так, згідно із п. 3.32 ДБН В.2.5-20:2018 «Газопостачання» надземний газопровід - газопровід, прокладений на окремо розташованих опорах, колонах, естакадах, етажерках, по стінах будівель.
Також, за п. 2 «Правил безпеки систем газопостачання» надземний газопровід - газопровід, прокладений на окремо стоячих опорах, колонах, естакадах, етажерках, по стінах будівель.
Відповідно до п. 3.1 «Правил безпеки систем газопостачання» роботи з будівництва газопроводів газорегуляторних пунктів та інших об`єктів систем газопостачання міст, селищ і сільських населених пунктів повинні провадитись згідно з затвердженим проектом газопостачання населеного пункту, а також за наявності організації, на яку покладено технічний нагляд і приймання робіт.
На підставі п. 3.3 «Правил безпеки систем газопостачання» проектна документація до затвердження замовником повинна бути погоджена з підприємством газового господарства щодо її відповідності виданим технічним умовам на проектування.
Відповідно до п. 3.9 «Правил безпеки систем газопостачання» будівництво об`єктів систем газопостачання повинно здійснюватися спеціалізованими будівельно-монтажними організаціями, які одержали в установленому порядку дозвіл органів Держнаглядохоронпраці на виконання робіт із спорудження систем газопостачання.
За п. 3.17, 3.21 «Правил безпеки систем газопостачання» після закінчення будівництва об`єкти систем газопостачання повинні прийматися комісією, що оформлюється актом за формою обов`язкового додатка 9 СНіП 3.05.02-88.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про трубопровідний транспорт» місцеві органи державної виконавчої влади, представницькі органи та органи місцевого самоврядування у межах своїх повноважень, зокрема, погоджують розміщення споруд та інших об`єктів трубопровідного транспорту.
За ДБН А.2.2-3-2004 «Склад, порядок розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва» вбачається, що місця розташування об`єктів визначаються місцевими органами містобудування та архітектури на підставі дозволу на будівництво виконавчих органів місцевого самоврядування, а також затверджених чинних містобудівних документів.
Необхідність експлуатації та технічного обслуговування газопроводів обумовлено п. 1.4.3 «Правил безпеки систем газопостачання України», оскільки відповідальність за технічний стан і безпечну експлуатацію підвідних газопроводів, покладено на їх власників (балансоутримувачів).
За п. 2.3 «Порядку технічного огляду, обстеження, оцінки та паспортизації технічного стану, здійснення запобіжних заходів для безаварійного експлуатування систем газопостачання», затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 640 від 24 жовтня 2011 року, технічний огляд об`єктів систем газопостачання, в тому числі їх обхід, забезпечує власник (балансоутримувач). На підприємствах, установах, організаціях, у складі яких відсутня власна газова служба, технічний огляд (обхід) ОСГ виконується на договірних засадах спеціалізованими підприємствами газового господарства із залученням (у разі необхідності ) до виконання робіт спеціалізованих організацій.
Також, згідно із п. 4.2.9 «Правил безпеки систем газопостачання України» до технічного обслуговування і ремонту споруд та об`єктів систем газопостачання промислових і сільськогосподарських підприємств власником можуть залучатись за угодою спеціалізовані підприємства газового господарства (СПГГ) або інші спеціалізовані організації, а також підприємства - виготовлювачі агрегатів і установок.
Враховуючи викладене, власник газопроводу, якщо він самостійно з додержанням вимог законодавства не може здійснювати експлуатацію газопроводу, має право передати газопровід спеціалізованій організації у власність, користування, оренду тощо, що також підтверджується Листом НКРЕ від 06 листопада 2007 року № 6420/14/17-07.
З досліджених матеріалів справи встановлено, що ініціатором будівництва спірного газопроводу виступав СК «Террасний-плюс» щодо газифікації житлових будинків по АДРЕСА_9 та АДРЕСА_10 , який був створений, у свою чергу, із затвердженням Статуту саме для цієї мети та зареєстрований виконавчим комітетом Маріупольської міської ради. До початку будівництва кооператив отримав технічні умови на проектування. Генеральним підрядником будівництва виступила спеціалізована організація ВАТ «Маріупольгаз».
Отже, судом встановлено, що члени громади міста Маріуполя, які вирішили створити СК «Террасний-плюс», побудували спірний газопровід за кошти кооперативу, тобто, за рахунок внесків її членів.
Наземна прокладка зовнішніх газопроводів повинна погоджуватися з місцевими органами містобудування та архітектури.
Суд зазначив, що відсутність узгодження проекту по будівництву спірного газопроводу з боку відділу містобудування та архітектури м. Маріуполя, на що посилався позивач, ОСОБА_1 , не була підтверджена в судовому засіданні.
Натомість, про зворотне свідчить вказівка у проектній документації № 182/05г-ПЗ щодо газифікації житлових будинків АДРЕСА_3 про узгоджений план траси такого газопроводу службами міста Маріуполя та на геодезичну зйомку, надану КП «Міське управління капітального будівництва».
Таким чином, згідно даних технічної документації з будівництва та введення в експлуатацію спірного газопроводу будь-яких заперечень чи застережень відносно траси такого газопроводу з газифікації житлових будинків АДРЕСА_3 не значиться.
Суд слушно зауважив, що доводи позивача про відсутність у матеріалах справи будь-яких документів, які підтверджували б факт надання дозволу на проведення будівельних робіт з проведення гілки наземного та підземного газопроводу через його земельну ділянку до будинку АДРЕСА_2 , відповідно до діючого на той час законодавства, є безпідставними, оскільки на момент виготовлення проектної документації та введення в експлуатацію газопроводу середнього тиску довжиною 151 м СК «Террасний-плюс»,  ОСОБА_2 , як власником буд. АДРЕСА_2 були отримані технічні умови ВАТ «Маріупольгаз», проект № 616/07н-ГС з газифікації будинку АДРЕСА_2 та будівельний паспорт такого газопроводу з введення його до експлуатації.
Також, позивачем не було доведено, що прийнятий до експлуатації спірний газопровід СК «Террасний-плюс» не був зареєстрований Донецькою інспекцією державного нагляду в газовому комплексі.
При цьому, суд звернув  увагу, що по даній справі газопровід, що відходить до будинку АДРЕСА_2 від газопроводу СК «Террасний-плюс» є приналежною річчю, тому державна реєстрація права безпосередньо на нього не є обов`язковою.
Відповідно до ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Отже, саме фізична прив`язка об`єктів, розташованих на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їхнього знецінення та зміни їхнього призначення, є основним критерієм віднесення речей до нерухомих.
При цьому, суд звернув  увагу на те, що наказ Міністерства юстиції України від 14 квітня 2009 року № 660/5 «Про затвердження Методичних рекомендацій стосовно визначення нерухомого майна, що знаходиться на земельних ділянках, право власності на які підлягає державній реєстрації», який відносив газопроводи до нерухомого майна, втратив чинність на підставі наказу Міністерства юстиції № 599/5 від 07 квітня 2014 року.
Аналіз наведених  норм у їх сукупності свідчить про те, що віднесення газопроводу до нерухомого майна є невірним.

Суд зазначив, що органи місцевого самоврядування у межах своїх повноважень погоджують розміщення споруд та інших об`єктів трубопровідного транспорту на території відповідної громади.
Натомість, для розміщення промислових трубопроводів окремі земельні ділянки, як правило, не відводяться шляхом розроблення окремого проекту землеустрою, як було у даному випадку, а обслуговування таких газопроводів у подальшому здійснюється шляхом надання земельних сервітутів під охоронну зону їх місця знаходження.
Таким чином, посилання ОСОБА_1 на те, що за інформацією Управління земельних відносин Маріупольської міської ради відсутні відомості про відведення земельної ділянки СК «Террасний-плюс» для прокладення спірного газопроводу довжиною 151 м., суд відхилив , оскільки цього не вимагало законодавство на момент газифікації будинків АДРЕСА_9 та АДРЕСА_10 .
Отже, суд встановив, що будівництво спірного газопроводу проведено відповідно до чинних на той час норм та правил, на підставі розробленої проектної документації.
Функціонування системи газопостачання та подальша експлуатація спірного газопроводу в повній мірі відповідає вимогам законодавства, інтересам територіальної громади, та не порушує її законних прав та інтересів.
Щодо земельної  ділянки по АДРЕСА_1 ,судом першої інстанції  встановлено ,що відповідно до ситуаційного плану, розробленого у 2008 році на замовлення ТОВ «Донінвестсервіс», як власника комплексу по АДРЕСА_11 на підставі договору купівлі-продажу від 09 липня 2007 року, схематично позначено місцевість колишнього піонерського табору імені Зої Космодем`янської зі зміною цільового використання території на будівництво присадибної забудови, де також схематично позначено вже наявна запроектована індивідуальна забудова по АДРЕСА_7 (т. 1. а. с .124, 125).
Згідно із заявою ОСОБА_5 від 02 липня 2008 року про надання їй земельної ділянки по АДРЕСА_7 для будівництва та використання житлового будинку вбачається наявність рішення міської ради від 20 травня 2008 року по узгодженню місця розташування ділянки під забудову, що узгоджується із листом ТОВ «Донінвестсервіс» від 01 грудня 2008 року про відсутність заперечень щодо відведення земельних ділянок площею по 0,1000 га під приватну забудову фізичними особами, а також підтверджується планом місця розміщення земельної ділянки у проекті від 2008 року будівництва індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 , де, зокрема, на плані схематично відображено розташування існуючого газопроводу середнього тиску СК «Террасний-плюс» з встановленим на підставі такого плану сервітутом КП «МВУ ВКГ» площею 0,011 га вже на таку запроектовану земельну ділянку ОСОБА_5 (т. 1. а. с. 126, 127, 128, 129).
Таким чином, суд встановив, що на відповідних планах місця розміщення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 вже було схематично нанесено траси існуючого газопроводу середнього тиску СК «Террасний-плюс».
Розміщення газопроводу ближче до вулиці Терасної в м. Маріуполі на запроектованій земельній ділянці для відводу з метою індивідуального будівництва житлових будинків підтверджується генеральним планом, розробленим у 2008 році на замовлення ТОВ «Донінвестсервіс», зокрема, щодо земельної ділянки, яка в подальшому була виділена ОСОБА_5 по АДРЕСА_7 (т. 1. а. с. 134).
Згідно із висновком № 489 від 29 липня 2008 року Головного управління архітектури та містобудування Маріупольської міської ради щодо проекту землеустрою ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,1000 га,  вбачається відсутність смуг відводу під інженерні, транспортні чи транзитні комунікації, в тому числі, газопроводи та водопроводи (т. 2. а. с. 54).
На підставі рішення Маріупольської міської ради від 29 липня 2008 року № 5/23-4172 ОСОБА_5 було розроблено та узгоджено проекти землевпорядкування по відведенню земельної ділянки площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 для будівництва житлового будинку, внаслідок чого було прийнято рішення про затвердження проектів землевпорядкування по відведенню земельної ділянки площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 для будівництва житлового будинку ОСОБА_5 (кадастровий номер 1412300000:01:011:0333). При цьому, у вказаному рішенні зобов`язано укласти договори земельного сервітуту ОСОБА_5 з КП «МВУ ВКГ» щодо підземної траси водопроводу (т. 1. а. с. 145-146).
Суд зазначив, що висновок управління архітектури та містобудування Маріупольської міської ради по проекту землеустрою ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 про відсутність смуг відводу під інженерні, транспортні чи транзитні комунікації не свідчив ані про їх фактичну відсутність, ані про перешкоду з цих причин для відводу такої земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_5 , оскільки вже у рішенні органу місцевого самоврядування було прописано необхідність укласти в подальшому договори сервітуту щодо таких комунікацій.
Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14 травня 2010 року, посвідченого нотаріально, реєстр № 2145, ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_1 придбав за 33 440 грн земельну ділянку площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 (кадастровий номер 1412300000:01:011:0333) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. 
Вказана земельна ділянка належала ОСОБА_7 на підставі державного акту на землю ЯЖ № 441989, виданого Маріупольською міською радою 26 вересня 2008 року за рішенням Маріупольської міської ради від 29 липня 2008 року № 5/23-4172. При цьому, за даними з бази даних автоматизованої системи ведення державного земельного кадастру та довідки від 12 травня 2010 року Управління Держкомзему у м. Маріуполі,  вбачалась відсутність обмежень щодо використання такої земельної ділянки, про що також свідчив продавець, вказуючи про відсутність сервітутів щодо вказаної земельної ділянки. При цьому, земельна ділянка була оглянута до придбання покупцем, яким не виявлено недоліків, які б перешкоджали її використанню за призначенням (т. 1. а. с. 8).
Вказане, також, підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЖ № 441989, виданого Маріупольською міською радою 26 вересня 2008 року за рішенням Маріупольської міської ради від 29 липня 2008 року № 5/23-4172 ОСОБА_5 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,1000 га (кадастровий номер 1412300000:01:011:0333), на якому маються позначення щодо продажу такої ділянки 14 травня 2010 року, реєстр нотаріусу № 2145, що також було зареєстровано у Поземельній книзі 09 грудня 2010 року (т. 1. а. с. 105).
Суд звернув увагу на те, що на момент набуття права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 щодо неї не було встановлено сервітутів, хоча про це, щонайменше щодо траси водопроводу, зобов`язувало рішення Маріупольської міської ради від 29 липня 2008 року № 5/23-4172 про відведення такої земельної ділянки ОСОБА_5 , про що остання була цілком обізнана.
Суд також зазначив, що як у поданій до суду позовній заяві, так й у своїх письмових та усних поясненнях ОСОБА_1 та його представник, ОСОБА_6 , визнавали той факт, що вони були обізнані ще перед придбанням спірної земельної ділянки із тим, що по такій земельній ділянці по АДРЕСА_1 проходять спірні газопроводи.
Крім того, за актом від 18 травня 2010 року, складеним представниками КП «Маріупольське архітектурне бюро», були винесені у натурі межі земельної ділянки під будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 на підставі державного акту про право власності на землю ЯЖ № 441989, де, зокрема, також схематично було позначено проходження по вказаній земельній ділянці газопроводів, в тому числі до будинку АДРЕСА_2 , що також підтверджується фото від 09 січня 2020 року, долученим ОСОБА_6 в судовому засіданні (т. 1. а. с. 9, 66).
Відповідно до інформації ПАТ «Маріупольгаз» від 06 квітня 2016 року та від 22 лютого 2017 року вбачається, що наземний газопровід, що проходить по земельній ділянці по АДРЕСА_1 не перебуває на балансі ПАТ «Маріупольгаз», а є на балансі СК «Террасний-Плюс», що також підтверджується актом від 15 травня 2010 року розмежування балансової приналежності газопроводів та експлуатаційної відповідальності за їх технічний стан, відповідно до якого на балансі СК «Террасний-Плюс» від точки врізання в існуючий газопровід середнього тиску (діаметр 89 мм), що перебуває на балансі ПАТ «Маріупольгаз», відповідно перебуває газопровід середнього тиску (діаметр 89, 57 та 32 мм довжиною відповідно 17, 134 та 52 метри), в тому числі наземний газопровід діаметром 89 мм довжиною 17 п. м., діаметром 57 мм довжиною 134 п. м., діаметром 32 мм довжиною 12 п. м., а також підземний газопровід діаметром 38 мм довжиною 6 п. м. та діаметром 38 мм довжиною 34 п. м., що також схематично відображено у схемі розмежування балансової приналежності, з якої вбачається, що газопровід, що проходить по земельній ділянці позивача по АДРЕСА_1 , до будинків 5 та АДРЕСА_12 не відноситься до балансової належності ПАТ «Маріупольгаз» (т. 1. а. с. 10, 11; т. 3. а. с. 116).
Вказане також підтверджується схемою прокладення газопроводу по вулиці Терасній в м. Маріуполі від 03 лютого 2020 року, складеною ПАТ «Маріупольгаз», з накладенням місця розташування земельної ділянки по АДРЕСА_1 (т. 1. а. с. 56).
Суд зазначив, що за відомостями КП «Міське управління капітального будівництва» від 20 березня 2020 року вбачається, що у КП «Міське управління капітального будівництва» документи щодо будівництва газопроводу довжиною 151 метрів по АДРЕСА_7 до житлових будинків АДРЕСА_3 відсутні та вказаний газопровід не передавався на баланс КП «Міське управління капітального будівництва» (т. 2. а. с. 76).
За інформацією Управління земельних відносин Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради від 24 лютого 2020 року вбачається, що відсутні відомості щодо відведення земельної ділянки СК «Террасний-плюс» для прокладення газопроводу довжиною 151 м (т. 2. а. с. 33).
Суд звернув увагу на те, що листи від 21 квітня 2008 року ПАТ «Маріупольгаз» та від 28 серпня 2008 року начальнику управління земельних ресурсів не стосуються спірного газопроводу по АДРЕСА_1 , бо стосуються газопроводу, що перебуває на балансі ПАТ «Маріупольгаз» - № 114090000330200237 (т. 1, а. с. 91, 92, 93).
Відповідно до висновку експерта ОСОБА_8 № 14/с від 21 грудня 2020 року вбачається, що відсутня можливість будівництва на земельній ділянці площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 (кадастровий номер 1412300000:01:011:0333) житлового будинку, вказаного в «Проекті будівництва індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 » згідно ДБН А.3.1-5:2016 «Організація будівельного виробництва», а також, подальшого користування жилим будинком з гаражем, відповідно до будівельних норм та правил при наявності газопроводу середнього тиску при його висоти проходження 1,5 м від рівня землі з урахуванням охоронної зони газопроводу за Постановою КМУ від 30 вересня 2015 року № 2494 «Про затвердження Кодексу газорозподільних систем» (т. 3. а. с. 4-6).
В ході даного експертного дослідження експерт встановив, що газопровід середнього тиску, який вказаний у «Проекті будівництва індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 », розробленого КП «Міське архітектурне бюро» м. Маріуполя ще у 2008 році, що проходить у вздовж розміру 33,78 м. земельної ділянки АДРЕСА_1 має висоту від рівня землі 1,50 м, а частина газопроводу, що йде від нього у бік будинків 5 та 5а довжиною 12,1 м має висоту від рівня землі - 2,10 м в районі приєднання ділянки до самого газопроводу. При цьому у «Проекті будівництва індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 », розробленого КП «Міське архітектурне бюро» м. Маріуполя у 2008 році, житловий будинок, який має гараж, розділений газопроводом середнього тиску висотою 1,5 м від рівня землі від проїзду по АДРЕСА_12 , тому при такій висоті технічно не можливо здійснювати заїзд автомобілем у гараж будинку та проходити людині у будинок з АДРЕСА_12 . Крім того, при такій висоті проходження газопроводу не можливо здійснювати будівництво будинку з завезенням матеріалу з АДРЕСА_12 та його транспортування у місце будівництва, враховуючи обмеження щодо 2-х метрів охоронної зони газопроводу у обидва боки від нього щодо складування матеріалів і устаткування, ведення земляних та будівельно-монтажних робіт (т. 3. а. с. 4-6).
Відповідно до положень ст. 73 ЗК  України  до земель трубопровідного транспорту належать земельні ділянки, надані під наземні і надземні трубопроводи та їх споруди, а також під наземні споруди підземних трубопроводів. Уздовж наземних, надземних і підземних трубопроводів встановлюються охоронні зони.
Відповідно до ч. 1 ст. 110 ЗК  України  на використання власником земельної ділянки або її частини може бути встановлено обмеження.
Згідно із ч. 1 ст. 11  Закону України «Про трубопровідний транспорт» до земель трубопровідного транспорту належать земельні ділянки, на яких збудовано наземні і надземні трубопроводи та їх споруди, а також наземні споруди підземних трубопроводів. Вздовж трубопроводів встановлюються охоронні зони. Земля в межах охоронних зон не вилучається, а використовується з обмеженнями (обтяженнями) відповідно до закону або договору.
На підставі ст. 1 Закону України «Про трубопровідний транспорт» охоронна зона – землі вздовж магістральних та промислових трубопроводів, навколо промислових об`єктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодженню, а також для зменшення їх негативного впливу на людей, суміжні землі, природні об`єкти та довкілля в цілому.
Згідно із ст. 1 Закону України «Про трубопровідний транспорт» технічний коридор - земельна ділянка, в межах якої прокладено систему трубопроводів і комунікацій; а виконавча зйомка - нанесення розташування об`єкта на план землекористування та на інші картографічні матеріали.
На підставі п. 50 Розділу 4 Глави І Кодексу Газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про затвердження Кодексу газорозподільних систем» № 2494 від 30 вересня 2015 року (далі – Кодекс ГРС), охоронна зона об`єктів газорозподільної системи - територія, обмежена умовними лініями, уздовж наземних, надземних і підземних газопроводів та їх споруд по обидва боки від крайніх елементів конструкції розподільних газопроводів та по периметру наземних споруд на визначеній відстані, на якій обмежується провадження господарської та іншої діяльності.
Згідно із п. 3 ст. 3, п. 1 ст. 17 розділу 4 Кодексу ГРС охоронні зони вздовж газопроводів середнього тиску встановлюються у вигляді ділянки землі, обмеженої умовними лініями, що проходять в 4 метрах від осі газопроводу по обидва боки, у межах яких забороняється здійснювати будівництво будь-яких будівель.
Відповідно до ст. 8, 10, 14 розділу 4 Кодексу ГРС охоронні зони об`єктів ГРМ зазначаються в документації із землеустрою з дати надання земельної ділянки для будівництва об`єкта ГРМ, траси газопроводів на місцевості позначаються покажчиками, а схеми розташування газопроводів і споруд на них передаються оператором ГРМ до відповідних місцевих органів самоврядування для забезпечення нанесення їх на плани населених пунктів та плани землекористувань районів.
Також, за положеннями п. 1.12 «Правил безпеки газопостачання України», затверджених Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 285 від 15 травня 2015 року, вздовж траси газорозподільної системи в межах охоронної зони шириною 2 м. з обох боків не допускаються, зокрема, ведення земляних та будівельно-монтажних робіт.
Відповідно до п. 2.1 «Правил безпеки газопостачання України» охоронна зона об`єктів газорозподільної системи - територія, обмежена умовними лініями уздовж наземних, надземних і підземних газопроводів та їх споруд по обидва боки від крайніх елементів конструкції розподільчих газопроводів та по периметру наземних споруд на визначеній відстані, на якій обмежується провадження господарської та іншої діяльності.
За п. 4.3.15 та п. 4.3.16 «Правил безпеки системи газопостачання України», затверджених Наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 01 жовтня 1997 року № 254, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, передбачалось, що уздовж траси підземного газопроводу повинні бути виділені смуги завширшки 2 м з обох боків від осі газопроводу, в межах яких не допускаються складання матеріалів і обладнання, садіння дерев, влаштування стоянок автотранспорту, гаражів, кіосків та інших споруд.
З п. 65 Розділу 4 Глави І Кодексу ГРС вбачається, що установлений законодавством особливий режим використання земель власниками та користувачами земельних ділянок, а також операторами ГРМ, - встановлюється в межах земель охоронних зон об`єктів газорозподільних систем для забезпечення належних умов їх експлуатації, запобігання їх пошкодженню та для зменшення можливого негативного впливу на людей, суміжні землі, природні об`єкти та довкілля в цілому.
Відповідно до п. 7, 8 Розділу 4 Глави ІІІ Кодексу ГРС проведення ремонтних будівельних та/або земляних робіт в охоронній зоні ГРМ здійснюється відповідно до законодавства за письмовим погодженням Оператора ГРМ. Письмове погодження, що надається оператором ГРМ на право проведення ремонтних, будівельних та земляних робіт поблизу ГРМ, має містити вимоги та умови, обов`язкові для виконавців при виконанні ремонтних, будівельних та земляних робіт. До погодження додається схема газопроводу та інженерних комунікацій, споруд (ГРП, ШРП, ВОГ, засобів електрозахисту тощо). Оператор ГРМ протягом 10 робочих днів з дня реєстрації письмового звернення юридичної чи фізичної особи або фізичної особи-підприємця щодо погодження проведення ремонтних, будівельних та/або земляних робіт в охоронній зоні ГРМ має надати письмове погодження або письмову обґрунтовану відмову. Письмове погодження надається на безоплатній основі.
За п. 7.31 ДБН В.2.5-20:2018 «Газопостачання» відстані між прокладеними по стінах будинків газопроводами та іншими інженерними мережами слід приймати згідно з вимогами, що пред`являються до прокладання газопроводів усередині приміщень.
Відповідно до п. 8.56 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 року № 44, відстані по горизонталі (у світлі) від найближчих підземних інженерних мереж до будинків і споруд слід приймати за додатком 8.1, таблиця 1.
Згідно із додатку 8.1. Таблиця 1 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» відстань по горизонталі (у світлі) від підземних мереж до фундаментів і споруд становить 2 метри.
Вказаний додаток встановлює відстані від найближчих підземних інженерних мереж, зокрема - газопроводів, які повинні складати, зокрема, для газопроводу низького тиску - 2 м., середнього тиску - 4 м. відповідно.
Згідно із ст. 111 ЗК обтяження прав на земельну ділянку встановлюється законом або актом уповноваженого на це органу державної влади, посадової особи, або договором шляхом встановлення заборони на користування та/або розпорядження, у тому числі шляхом її відчуження.
Отже, з аналізу зазначених норм вбачається, що сам по собі факт знаходження земельної ділянки в межах охоронної зони не тягне за собою вилучення її у власників та визнання недійсним рішень щодо передачі її у власність, а є тільки підставою для її використання власником з обмеженням.
На підставі викладеного судом було встановлено, що траси спірного наземного та підземного газопроводу належать до земель трубопровідного транспорту, уздовж яких для забезпечення нормальних умов їх експлуатації законом встановлені охоронні зони, обмежені умовними лініями території, на яких обмежується провадження господарської та іншої діяльності, та які зазначаються в документації із землеустрою, траси газопроводів на місцевості позначаються покажчиками, а схеми їх розташування наносяться на плани населених пунктів та плани землекористувань.
Таким чином, судом встановлено, що обтяження прав позивача на належну йому земельну ділянку були встановлені законом відповідно до наведених нормативно-правових актів.
Разом з тим, суд зазначив, що сам по собі факт знаходження земельної ділянки в межах такої охоронної зони не тягне за собою вилучення її у власників, а є тільки підставою для її використання власником з обмеженням.
Згідно із ч. 4 ст. 373 ЦК  України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.
За ч. 2 ст. 152 ЗК України  власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України  власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до  ч. 5 ст. 319 ЦК власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
На підставі ч. 5 ст. 111 ЗК  України  відомості про обмеження у використанні земель зазначаються у проектах землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, кадастрових планах земельних ділянок, іншій документації із землеустрою.
Суд зазначив, що обмеження у використанні земель, безпосередньо встановлені законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, є чинними з моменту набрання чинності нормативно-правовими актами, якими вони були встановлені.
Відповідно до ч. 1 ст. 186 ЗК  України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.
З аналізу викладених правових норм вбачається, що у разі наявності обмежень для використання земельної ділянки такі обмеження мають бути обов`язково відображені в технічній документації та у проекті землеустрою.
З досліджених доказів  встановлено, що управління архітектури та містобудування м. Маріуполя узгодило відведення ОСОБА_5 земельної ділянки по АДРЕСА_1 згідно із проектною документацією без будь-яких застережень.
Рішенням Маріупольської міської ради в подальшому було затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_5 земельної ділянки по АДРЕСА_1 .
Отже, в подальшому позивач набув право власності на таку земельну ділянку без наявності обмежень у використанні цієї земельної ділянки, незважаючи на проходження по ній газопроводу середнього тиску СК «Террасний-плюс».
Натомість, суд зазначив, що розташування спірного газопроводу не обмежує право власності позивача на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , а дотримання встановлених законодавчих обмежень щодо її використання в розумінні ч. 5 ст. 319 ЦК, є обов`язком позивача.
Також, судом встановлено, що земельну ділянку під будівництво будинку площею 0,1000 га ОСОБА_5 було виділено у 2008 році, тобто вже після прокладення та здачі в експлуатацію спірного газопроводу СК «Террасний-плюс».
Суд зазначив, що під час складання проекту землеустрою або виготовлення технічної документації щодо землеустрою, повинно визначатись наявність на земельній ділянці газопроводу та відповідної охоронної зони, що в свою чергу передбачає його погодження з власником або балансоутримувачем вказаного газопроводу. Встановивши, що на земельній ділянці прокладений газопровід, власник земельної ділянки, Маріупольська міська рада, передаючи у власність ОСОБА_5 земельну ділянку АДРЕСА_1 , повинна була встановити обмеження щодо використання земельної ділянки шляхом встановлення охоронної зони на вимогу ч. 2 ст. 73 ЗК України , якою встановлено, що уздовж наземних, надземних і підземних трубопроводів встановлюються охоронні зони.
Як вбачається із наданих СК «Террасний-плюс» документів,кооператив здійснив будівництво газопроводу з дозволу служб міста Маріуполя на підставі проекту за власні кошти. Газопровід був  прийнятий до експлуатації і використовується протягом майже 15 років.
В свою чергу ,суд звернув  увагу на те, що як позивач на момент придбання ним земельної ділянки по АДРЕСА_1 , так й колишні власники, ОСОБА_5 та Маріупольська міська рада, знали про наявність обмежень у її використанні в охоронній зоні через проходження по ній спірного газопроводу.
Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_2 , як власник буд. АДРЕСА_12 , а також власники будинків ІНФОРМАЦІЯ_1 та АДРЕСА_10 , пов`язані газопостачанням своїх будинків зі спірним газопроводом, та  позивач ,крім іншого, не довів  належними та допустимими доказами, що при задоволенні його позову буде дотримано справедливого балансу між інтересами позивача та інтересами суспільства в особі мешканців АДРЕСА_12 . 
Відповідно до «Порядку технічного огляду, обстеження, оцінки та паспортизації технічного стану, здійснення запобіжних заходів для безаварійного експлуатування систем газопостачання», затвердженого Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 24 жовтня 2011 року № 640, реконструкція системи газопостачання - зміна структури побудови чи параметрів системи газопостачання, включаючи її технічне переоснащення.
У разі будівництва будь-яких будівель, споруд, доріг, мостів, інших об`єктів архітектури, що потребує перенесення об`єктів (складових) газорозподільної системи, роботи та супутні послуги, пов`язані з перенесенням об`єктів (складових) газорозподільної системи, забезпечуються Оператором ГРМ за рахунок коштів замовників будівництва (п. п. 2, 3, 4 п. 1 розділу ІV Кодексу ГРС).
Вирішення питання щодо розташування вказаного газопроводу можливе лише за умови звернення з заявою балансоутримувача спірного газопроводу про видачу технічних умов, які видає лише спеціалізоване підприємство, в зв`язку з необхідністю реконструкції та технічного переоснащення вже підключеного до газорозподільних мереж об`єкта газифікації, розробку проектної документації та проведення фінансування робіт по його розташуванню.
ОСОБА_1 не надано суду доказів звернення до СК «Террасний-плюс» та відповідно ліцензованої організації з приводу виготовлення проектної документації (технічних умов), відповідно до норм чинного законодавства, яка б дозволяла з технічної точки зору реконструкцію вже існуючої системи газопостачання по АДРЕСА_9 та ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Отже, позивачем не доведена  технічна можливість реконструкції вже існуючого спірного газопроводу.
Також, суд звернув увагу на те, що висновок експерта ОСОБА_8 № 14/с від 21 грудня 2020 року щодо відсутності можливість будівництва на земельній ділянці по АДРЕСА_1 житлового будинку за розробленим «Проектом будівництва індивідуального житлового будинку» та його подальше використання відповідно до будівельних норм та правил за наявності газопроводу середнього тиску свідчить про його неможливість побудови з боку саме вулиці Терасної в м. Маріуполі, натомість не свідчить про відсутність такої можливості з протилежного боку вказаної земельної ділянки.
При цьому, сам по собі факт набуття права власності на суміжну земельну ділянку, з боку якої безпосередньо й було запроектовано будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 ще у 2008 році не унеможливлює його провадження шляхом отримання ОСОБА_1 відповідних сервітутів у їх власників.
Суд також звернув  увагу на те, що у рішенні Маріупольської міської ради від 29 липня 2008 року № 5/23-4172 було зобов`язано власника земельної ділянки по АДРЕСА_1 розпочати будівництво житлового будинку, вказаного у розробленому архітектурним бюро м. Маріуполя проекті до 29 липня 2010 року.
Натомість, як встановлено судом, будівництво такого будинку ані ОСОБА_5 , ані позивачем не було розпочато.
Таким чином на підставі переліченого суд дійшов переконання, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у володінні земельною ділянкою АДРЕСА_1 шляхом перенесення наземного газопроводу задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК  України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.
Відповідно до ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Земельний сервітут здійснюється способом найменш обтяжливим для власника земельної ділянки.
Згідно із ст. 100 ЗК України земельний сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.
              Згідно із ч. 2, 3 ст. 402 ЦК України земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.
          Право користування чужою земельною ділянкою полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів; забезпечення водопостачання, меліорації тощо (ст. 99 ЗК України).
           Отже, обов`язковою умовою встановлення сервітуту є певна потреба у користуванні чужим майном та відсутність можливості у задоволенні цієї потреби іншим способом, як встановлення сервітуту з конкретним землекористувачем.
         Згідно зі ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном, а збитки, завдані власникові (володільцеві) земельної ділянки або іншого нерухомого майна, особою, яка користується сервітутом, підлягають відшкодуванню на загальних підставах.
          У п. 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.
          Відповідно до  ч.2 ст.12 ЦПК України  саме  позивач має довести, що  метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання ; що задоволення потреб сервітуарія неможливо здійснити в інший спосіб; що відповідно до частини третьої статті 402 ЦК він не досяг з відповідачем домовленості про встановлення сервітуту та про його умови. За певних обставин для вирішення спірних питань може бути призначена відповідна експертиза.
          З досліджених матеріалів справи вбачається,що ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 02 квітня 2020 року було задоволено клопотання представника СК  «Террасний-плюс» про призначення судової інженерно-технічної експертизи (т.2.а.с.99),проте протягом 11 місяців таку експертизу не проведено,висновок земельної технічної експертизи для встановлення на місцевості розмірів охоронної зони під спірним газопроводом не надано. Таким чином, судом було прийнято рішення про вирішення справи за зустрічним позовом СК «Террасний-плюс» за відсутності відповідного висновку експертизи від проведення якої такий кооператив фактично ухилився. Суд звернув увагу  на те, що безоплатне використання земельної ділянки АДРЕСА_1 , обумовлюючи розмір її віднесення під охоронну зону земель трубопровідного транспорту , свідчить про недотримання принципів розумності та справедливості. Також, суд зазначив , що вимоги щодо встановлення сервітуту були заявлені лише СК «Террасний-плюс», в той же час коли, як встановлено судом, по земельній ділянці 19 також проходить газопровід до будинку АДРЕСА_12 , який належить ОСОБА_2 , яким жодних вимог до ОСОБА_1 не було заявлено.  На підставі зазначеного ,суд  дійшов висновку, що  заявлені зустрічні вимоги кооперативу  щодо зобов`язання ОСОБА_1 укласти з СК «Террасний-плюс» договір сервітуту на обслуговування газопроводу по АДРЕСА_1 задоволенню не підлягають.
        Отже, вирішуючи спір в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку , що суд першої інстанції  повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
        Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
         При перегляді справи за  апеляційною скаргою,апеляційний суд  враховує постанови Верховного Суду  від 16 травня 2018 року по справі № 175/5004/16-ц, від 13 лютого 2019 року по справі № 381/3189/16-ц, від 16 травня 2018 року по справі № 175/5004/16-ц, від 17 вересня 2018 року по справі № 127/1417/16-ц.
        Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновку суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. 
         З урахуванням обставин справи та приймаючи оскаржуване позивачем рішення,суд першої інстанції врахував існуючі позиції Верховного Суду з приводу вирішення спірних правовідносин , тому доводи апеляційної скарги у вказаній частині не є слушними. 
        У Законі України «Про трубопровідний транспорт « поділ трубопроводів,в тому числі й газових,виділяють 2 групи – магістральний трубопровід та промислові трубопроводи (приєднані мережі ),тому суд першої інстанції слушно посилався  на ст.1 вказаного закону  .
         Доводи скаржника про необхідність змінити мотивувальну частину рішення суду за зустрічним позовом та вказати , як підставу відмови строк позовної давності відхиляються судом апеляційної інстанції ,оскільки відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог (постанова Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення»).
         Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.
         Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить. 
          Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
         Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд  та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).
Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення, постановлено відповідно до вимог чинного законодавства та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Згідно зі до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до положень частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки оскаржуване судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга - без задоволення, питання про розподіл судових витрат апеляційний суд не вирішує.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382  ЦПК України, апеляційний суд –

                                                                   П О С Т А Н О В И В  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 березня 2021 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.
Повний текст постанови складений 16 квітня 2021 року.

Судді: