Дата документу 28.04.2021 Справа № 2-205/11

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 2-205/11	Головуючий у 1-й інстанції Фітісов М.В.	
Пр. № 22-ц/807/1101/21	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2021 року                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)        Гончар М.С. 
суддів                                        Маловічко С.В., Подліянової Г.С.
за участі секретаря                                Семенчук О.В.
розглянувши у відкритому судовому апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2020 року про заміну сторони виконавчого провадження та видачу дубліката виконавчого листа за заявою заінтересованої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (надалі - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»),
у справі за позовом ПАТ КБ «НАДРА до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» звернулось до суду з заявою (а.с. 136-163), в якій просило у виконавчому листі Ленінського районного суду м. Запоріжжя по справі № 2-205/11 від 22.03.2011 про солідарне стягнення зі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кредитної заборгованості замінити сторону стягувача - ПАТ КБ «НАДРА» його правонаступником - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та видати дублікат вказаного виконавчого листа відносно ОСОБА_1 . 
Заяву обґрунтовувало тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.03.2011 року у справі №2-205/11 зі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» (надалі - Банк) солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором №17/2007/3047 Фжр від 23.11.2007 у сумі 765462,96 грн.
29.04.2020 року ПАТ КБ «Надра» відступило права вимоги по вищевказаному кредитному договору на користь ТОВ «ФК «Фінрайт» згідно із договором про відступлення (купівлі - продажу) прав вимоги №GL3N217214. 
12.05.2020 року ТОВ «ФК «Фінрайт» на підставі договору про відступлення (купівлі - продажу) прав вимоги №GL3N217214 відступило права вимоги по вищевказаному кредитному договору на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» разом з усіма додатками до нього (у т.ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами, в тому числі за договорами забезпечення. 
При перевірці наглядової кредитної справи Банку відносно позичальника ОСОБА_1 було виявлено, що Банк отримав рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя по справі № 2-205/11, яке набрало законної сили, але виконавчого листа та постанови про відкриття виконавчого провадження виявлено не було. На теперішній час, жодного виконавчого провадження з виконання вищевказаного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя по справі № 2-205/11 від 22.03.2011 відносно ОСОБА_1 - не відкрито, а отже є підстави вважати, що виконавчий документ був втрачений при пересилці.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї заяви визначено суддю Фетісова М.В. (а.с. 154).
Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2020 року (а.с. 157-158) заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про заміну сторони виконавчого провадження та видачу дубліката виконавчого листа у цій справі задоволено частково.
Замінено у виконавчому листі Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 2-205/2011, виданому на підставі рішення від 22.03.2011 про солідарне стягнення із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №17/2007/3047 Фжр від 23.11.2007 стягувача - ПАТ КБ «Надра» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» (код ЄДРПОУ 40696815, місцезнаходження: 49089, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Автотранспортна, будинок 2, офіс 205, п/р № НОМЕР_1 в ПАТ КБ «ІІРИВАТБАНК», МФО 305299).
Видано дублікат виконавчого листа у справі №2-205/11, виданого на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.03.2011 про стягнення в солідарному порядку із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ВАТ КБ «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» Запорізьке РУ заборгованості за кредитним договором №17/2007/3047 Фжр від 23.11.2007 у сумі 765462,96 грн., а також витрат по сплаті судового збору в сумі 1700,00 гривень та інформаційно-технічного забезпечення в розмірі 120,00 грн., а всього 767282,96 грн., в якому боржником зазначити  ОСОБА_1 . 
В іншій частині вимог заяви відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, боржник ОСОБА_1  у своїй апеляційній скарзі (а.с. 191-194) просила ухвалу суду першої інстанції скасувати в частині щодо видачі дублікату виконавчого листа, в якому боржником зазначено ОСОБА_1 , і направити справу на розгляд до суду першої інстанції.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 196).
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 22 лютого 2021 року (а.с.204), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с.205), з урахуванням навантаженості судді - доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 18 суддів).
Учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.
Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
У судове засідання 28 квітня 2021 року повідомлені апеляційним судом належним чином, з дотриманням вимог ЦПК України про дату, час і місце розгляду цієї справи (а.с. 207-221), у тому числі ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» (а.с. 216), всі учасники цієї справи не з`явились, окрім представника боржника ОСОБА_1  - ОСОБА_3  (а.с. 221), про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.
Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. 
При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371 - 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи, що не з`явились, за присутністю представника боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 (а.с. 221).
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга боржника ОСОБА_1 у цій справі підлягає задоволенню з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Встановлено, що всі учасники цієї справи із вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції погодились, у тому числі заявник в частині відмови, останню в апеляційному порядку не оскаржували, окрім боржника ОСОБА_1 .
Боржник ОСОБА_1 оскаржує ухвалу суду першої інстанції у цій справі лише в частині видачі дублікату виконавчого листа. 
За таких обставин, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів апеляційної скарги боржника ОСОБА_1 в частині видачі дублікату виконавчого листа. 
У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуємої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).
Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи заяву заінтересованої особи (правонаступника стягувача) у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, щодо видачі дублікату виконавчого листа, керувався ст. ст. 260, 442-443, п. 17.4 ч. 1 розділу ХІІІ ЦПК України та виходив із такого.
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 2-205/2011 від 22.03.2011 позов Відкритого акціонерного товариства «Надра» (після зміни найменування Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра») до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №17/2007/3047 Фжр від 23.11.2007 було задоволено та з відповідачів на користь банка у солідарному порядку було стягнуто заборгованість у сумі 765462,96 гривень.
Ухвалою суду від 15.11.2011 заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення від 22.03.2011 № 2-205/2011 залишено без задоволення.
Рішення набрало законної сили, у зв`язку з чим було видано виконавчі листи.
Ухвалою суду від 24.10.2013 заяву ПАТ КБ «Надра» було задоволено та поновлено пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів, виданих на підставі вищевказаного рішення.
Відповідно до п. 17.4 ч.1 розділу ХІІІ ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.
Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.
Згідно з мотивувальною частиною рішення Конституційного Суду України № 16-рп/2009 від 30.06.2009 року, виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року № 18-рп/2012).
У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».
У рішенні Європейського суду з прав людини від 05.07.2012 у справі «Глоба проти України» зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.
Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до рішення Європейського суду у справі «Агрокомплекс проти України» від 06.10.2011 існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у значенні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.
Суд встановив, що виконавчі листи по справі Ленінського районного суду м. Запоріжжя №2-205/2011 були втрачені, про що свідчить їх відсутність у стягувача та відсутність доказів про їх отримання стягувачем після укладення договору про відступлення прав вимоги.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що заяву стягувача необхідно задовольнити частково: видати йому дублікат виконавчого листа.
Проте, із такими висновками суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного ос скарження, погодитись не можна з таких підстав.
Вказана ухвала суду першої інстанції вимогам законності та обґрунтованості у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, не відповідає, є помилковою.
Оскільки, апеляційним судом встановлено, що виконавчий лист відносно боржника ОСОБА_1 у цій справі був виданий Банку 17.06.2013 року зі строком пред`явлення до виконання - 02.04.2012 року (а.с. 123 зворот).
Ухвалою суду першої інстанції від 24 жовтня 2013 року (а.с. 130) заяву Банку було задоволено, поновлено пропущений строк для пред`явлення до виконання вищезазначеного виконавчого листа відносно боржника ОСОБА_1 , тобто на 1 (один) рік, з урахуванням вимог ст. 22 ч. 1 п. 2 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року № 606-ХІV, яка була чинною до 04.10.2016 року. 
Відповідно до п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», в редакції Закону № 1404-VІІІ, чинній з 05.10.2016 року, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом (ст. 12 - протягом трьох років). 
Проте, матеріали заяви заявника, як правонаступника стягувача (а.с. 136-163), та матеріали цієї справи не містять доказів того, що цей строк примусового виконання переривався будь-яким чином (шляхом пред`явлення стягувачем виконавчого листа до примусового виконання у ВДВС, визнанням боргу на стадії виконання боржником у будь-який спосіб (добровільні проплати за виконавчим листом боржником тощо).
При вищевикладених обставинах, строк для пред`явлення до примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа відносно боржника ОСОБА_1 для заявника станом на час подачі вищезазначеної заяви останнім (19.11.2020 року) вже мав збігти.
Проте, суд першої інстанції у цій справі на це належної уваги не звернув та не перевірив.
При цьому, апеляційним судом також встановлено, що заявник, як правонаступник стягувача, у цій справі у своїй заяві від 19.11.2020 року, поданій поштою (а.с. 136-137, 163) не просив поновити йому строк для пред`явлення до примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа відносно боржника ОСОБА_1 .
Тому, останнє не було предметом розгляду суду першої інстанції у цій справі, та, відповідно, в силу вимог ст. 367 ч. 6 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду у цій справі. 
Хоча, в силу вимог п. 17.4 ч.1 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, … суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач … звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання…
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги боржника ОСОБА_1 ґрунтуються на нормах матеріального права, цивільному процесуальному законі та наявних у цій справі доказах. 
Допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права призвели до постановлення передчасної, помилкової ухвали в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, яка підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду (вирішення процесуального питання щодо видачі дубліката виконавчого листа) до суду першої інстанції. 
Крім того, встановлено, що боржником ОСОБА_1 при подачі вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі були понесені судові витрати у вигляді судового збору (а.с.200).
Проте, в разі скасування ухвали суду першої інстанції з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, питання про ці витрати вирішується у подальшому судом першої інстанції. 
Керуючись ст. ст. 12, 81-82, 89, 141, 367, 371-372, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2020 року в оскаржуваній частині щодо видачі дублікату виконавчого листа у цій справі скасувати.
Направити справу у цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В іншій частині ухвала суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалась та апеляційним судом не переглядалась.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 05.05.2021 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Маловічко С.В.	Подліянова Г.С.