ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

12 квітня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 736/1063/20
Головуючий у першій інстанції - Чурупченко М. І.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/383/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  у складі:
                            головуючого судді  - Губар В.С.,
                           суддів  -  Онищенко О.І., Харечко Л.К.

Позивач - ОСОБА_1 
Відповідач - ОСОБА_2 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 16 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини у звязку з навчанням,

місце ухвалення судового рішення - м. Корюківка Чернігівської області

                                   В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 25.09.2020 року і до закінчення навчання до 30.06.2022 року або ж до досягнення нею двадцяти трьох років, у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1   посилалась, що вона є донькою  ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження і натепер вона досягла повноліття та навчається у Чернігівському центрі професійно-технічної освіти № 16.
Вказує, що після досягнення нею  повноліття відповідач, усупереч вимогам статті 199 Сімейного кодексу України,  не бажає добровільно  надавати їй матеріальну допомогу на навчання, тому вона вимушена звернутись до суду з цим позовом.

Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 16 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у звязку з навчанням у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно (але не менше 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб), починаючи з 25 вересня 2020 року і до 30 червня 2022 року включно.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог або змінити рішення суду першої інстанції в частині  розміру стягнутих аліментів на користь позивача, зменшивши до 1/10 частини всіх видів заробітку щомісячно без зазначення «не менше 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 посилався на те, що він працює та отримує заробітну плату, яка після всіх відрахувань складає 10000 грн., що є недостатнім розміром для утримання сім`ї, у якій  троє неповнолітніх дітей.
Вказує, що син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  є інвалідом, а дружина є його опікуном і не може працювати та знаходиться на обліку в управлінні соціального захисту у звязку з чим отримує допомогу на дитину з інвалідністю у розмірі 2020 грн.
Також зазначає, що у власності нерухомого майна та транспортних засобів не має, із сім`єю проживають в орендованому житлі.
Наголошує, що сплачував аліменти на утримання ОСОБА_1 у розмірі ? частини свого заробітку до досягнення нею повноліття, не зважаючи на сімейний та майновий стан, проте натепер не має можливості надавати позивачу матеріальну допомогу у визначеному судом розмірі.
Стверджує, що позивачем не надано належних доказів того, вона потребує матеріальної допомоги на період навчання, відсутні докази про наявність або відсутність стипендії або розмір іншого доходу.

У встановлений судом строк відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не подавався.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У зв`язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
  За правилами  ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши  матеріали цивільної  справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Згідно із ч. 1 ст.4  ЦПК України  кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Частиню 4 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач добровільно не виконує свій обов`язок, передбачений ст. 199 СК України, та не надає матеріальної допомоги позивачу у звязку з її навчанням попри наявність можливості надання такої допомоги.
З таким рішенням суду першої інстанції  погоджується і апеляційний суд.
Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 4).
Апеляційним судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 навчається у Чернігівському центрі професійно-технічної освіти ІІІ атестаційного рівня з 01 вересня 2020 року на денні формі навчання, на державному утриманні не перебуває та отримує стипендію згідно чинногог законодавства України, що підтверджується довідкою Чернігівського центру професійно-технічної освіти від 04 вересня 2020 року (а.с. 5).
  Згідно довідки Корюківської міської ради Чернігівської області від 01.10.2020 року ОСОБА_2 зареєстрований по АДРЕСА_1   (а.с. 10).
Після  досягнення повноліття ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання до закінчення навчання.
Відповідно до частин першої, другої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми  навчання),  виникає  за   обов`язкової   сукупності   таких юридичних фактів:  досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку  з  цим  у  матеріальній  допомозі;  наявність у  батьків можливості надавати таку допомогу.
За правилами статті 199 СК України обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми  навчання),  виникає  за   обов`язкової   сукупності   таких юридичних фактів:  досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку  з  цим  у  матеріальній  допомозі;  наявність у  батьків можливості надавати таку допомогу.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до статті 182 СК України  при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. 
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та їх спроможність її надавати.
Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідотцва про шлюб (а.с. 44) та  є батьком ще трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 36-38).
Згідно довідки Корюківської міської ради Чернігівської області про склад сім`ї (а.с. 41) ОСОБА_2 зареєстрований та проживає разом з дружиною ОСОБА_1 та трьома дітьми  у будинку АДРЕСА_1 .
Також апеляційним судом встановлено, що син ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом, а законним представником його є дружина відповідача - ОСОБА_1 , що підтверджується копією відповідного посвідчення (а.с. 43) та у звязку з цим перебуває на обліку в Корюківському районному управлінні соціалтьного захисту і отримує допомогу на дитину з інвалідністю (а.с. 42).
Апеляційний суд враховує, що в суді першої інстанції і в апеляційному суді відповідач ОСОБА_2 проти позову не заперечував, а не погоджується лише з розміром аліментів.
Перевіряючи аргументи скарги, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
У п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Тобто, на відміну від аліментів на неповнолітню дитину, при стягненні аліментів на дитину, яка досягла повноліття, необхідно враховувати, чи має батько можливість надання такого утримання.
Під потребою матеріальної допомоги розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Аналіз наведених норм права у поєднанні з основними правилами доказування (ст.ст.76-81 ЦПК України) дає підстави зробити висновок про те, що обов`язок батька (матері) надавати матеріальну допомогу своїй дитині, яка продовжує навчання, презюмується. Батько (мати) можуть бути звільненні від такого обов`язку у разі доведеності факту неможливості надавати допомогу дитині, при цьому, зважаючи на специфіку спірних правовідносин, обов`язок доведення такого факту покладається саме на батька (мати), до яких пред`явлений позов.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1   надала докази про те, що вона навчається на денній формі безкоштовно та не перебуває на держзабезпеченні. Стверджуючи у позові про необхідність стягнення витрат з батька на її утримання на період навчання, позивачка не надала суду жодних доказів у підтвердження цієї обставини, як і не надала доказів про свої обґрунтовані витрати, необхідні для нормального життєзабезпечення.
Оцінивши надані у справу докази, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач повинен та має можливість надавати матеріальну допомогу своїй дитині, яка продовжує навчання.
Разом з тим, за відсутності доказів на підтвердження витрат позивачки, пов`язаних саме з її навчанням (щодо понесення витрат на проїзд до навчального закладу, проживання, придбання підручників, тощо) суд першої інстанції помилково визначив розмір аліментів у розмірі 1/4 всіх видів доходів відповідача. Суд першої інстанції не врахував, що аліменти на утримання повнолітньої доньки повинні бути не тільки достатніми, але і співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання.
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі було враховано ту обставину, що у відповідача на утриманні  є троє неповнолітніх дітей, один з яких - інвалід, який потребує особливого піклування та догляду. Суд залишив поза увагою  наявність обов`язку у обох батьків надавати допомогу донці на період навчання. Доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.
Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості,  зважаючи на сукупність обставин цієї справи, колегія суддів апеляційного суду вважає, що розмір аліментів підлягає зменшенню до 1/6 частини доходів відповідача щомісячно.
Окрім того, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції помилково в мотивувальній та резолютивній частинах рішення зробив посилання про те, що розмір аліментів повинен бути не менше 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що суперечить положенням матеріального закону.
Статтею 6 СК України встановлено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.
З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є стягнення аліментів на утримання повнолітньої особи на період її навчання.
Розмір аліментів на повнолітню дитину, відповідно до ст. 200 СК України визначається без зазначення мінімального розміру для дитини відповідного віку. Визначення мінімального розміру аліментів відповідно до частини другої статті 182 СК України 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не може застосовуватись при призначенні аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатись.
Стаття перша Закону України «Про мінімальний прожитковий мінімум» передбачає, що прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: - дітей віком до 6 років; - дітей віком від 6 до 18 років; - працездатних осіб; - осіб, які втратили працездатність.
Системний аналіз цих норм свідчить про те, що встановлена частиною другою статті 182 СК України мінімальна межа розміру аліментів може бути застосована лише до аліментів, що стягуються на дитину, яка не досягла повноліття.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне виключити з мотивувальної та резолютивної частин рішення посилання суду, що розмір аліментів не повинен бути менше 50 % прожиткового мінімуму для працезданих осіб. В іншій частині рішення суду першої інстанції  підлягає залишенню без змін.
         
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд
                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 16 грудня 2020 року змінити, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1   аліментів на її утримання у зв`язку з навчанням з 1/4 частини його доходу (заробітку) до 1/6  частини його доходу (заробітку) щомісячно і до закінчення навчання.
Виключити з мотивувальної та резолютивної частин рішення суду посилання на те, «що розмір аліментів не повинен бути менше 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб».
В інішій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:                                             Судді: