Справа № 439/1449/20                                Головуючий у 1 інстанції: Петейчук Б.М. 
Провадження № 22-ц/811/509/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я. 
Категорія:70

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 червня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Мельничук О.Я., 
суддів: Ванівського О.М., Крайник Н.П.,
без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 04 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-
В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2020 року  ОСОБА_2 звернулася в суд із позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 , у якій просить суд стягувати в свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 30% всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, Також ОСОБА_2 просить суд стягувати з ОСОБА_1 в свою користь аліменти на утримання дружини в розмірі 20% всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, і до досягнення сином трьох років.

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 04 січня 2021 року позов ОСОБА_2 - задоволено частково.
Стягувато з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх доходів батька, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 жовтня 2020р. і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/10 частки від усіх доходів ОСОБА_1 , починаючи з 21 жовтня 2020р. і до досягнення дитиною - ОСОБА_3 трьох років.
Звернуто до негайного виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним і необгрунтованим. Стверджує, що він утримує сина, постійно до нього приходить, надає фінансову допомогу. Звертає увагу, що він не проти сплачувати аліменти на сина, проте він проти сплачувати аліменти на дружину. Зазначає, що позивач є здоровою, постійно отримує фінансову підтримку від нього при тому, що її дохід перевищує його. При платі аліментів на дружину, в нього не залишається коштів на нормальне проживання. Окрім цього, звертає увагу, що на його утриманні перебувають його безробітна мати і непрацездатна бабця, а гроші йому постійно потрібні для поїздок в зону бойових дій. Зазначає, що суд безпідставно не заслухав його свідків. В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Бродівського районного суду Львівської області від 04 січня 2021 року і закрити провадження по даній справі.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 20 травня 2021 року, є дата складення повного судового рішення – 03 червня 2021 року.

14 травня 2021 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що апеляційна скарга є безпідставною і необгрунтованою. Звертає увагу, що ОСОБА_1 їй та її сину не допомагає. Просить оскаржуване рішення залишити без змін.

       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд виходив з тих обставин, що дитина проживає разом з позивачем і перебуває на її утриманні і для забезпечення гармонійного розвитку малолітньої дитини доцільним буде стягнення аліментів з відповідача в розмірі ј частки від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення нею повноліття, що дасть змогу в достатній мірі забезпечити необхідні потреби дитини для її гармонійного розвитку. Окрім цього суд прийшов до висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу для утримання своєї дружини – позивача, у розмірі 1/10 частки від усіх доходів відповідача, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною – ОСОБА_3 трьох років. 
З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 14 лютого 2020 року зареєстрували шлюб у Бродівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис №15. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 змінила прізвище на Дратвінська, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 14.02.2020 року (а.с. 5).
За час перебування у шлюбі, у сторін народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 15.09.2020 року (а.с. 7).
ОСОБА_1 за період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року отримав дохід на загальну суму 76 397 гривень 64 копійки, що підтверджується довідкою № 248 від 12.12.2020 року (а.с. 23).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей.
Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання.
Зокрема, при вирішенні такого спору визначальним є обов`язок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати. При цьому, в обов`язковому порядку судом враховуються всі обставини, які впливають на розмір аліментів.
Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
       Відповідно до ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
       Згідно з положеннями ст.ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
       Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно із ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров"я та матеріальне становище дітей сторін по справі, стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення (ст.182 СК України).
       Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено у 2020 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.
Враховуючи суму аліментів на утримання дитини, яку позивачка просила стягувати – 30% від всіх видів заробітку, враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, стан здоров`я позивачки та відповідача, ту обставину, що відповідач в суді першої інстанції визнав позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина у частині 25% від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, суд першої інстанції прийшов до правильного і вмотивованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу батька, але не більше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 жовтня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягненням дитиною трьох років.
Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України, право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
З наявної в матеріалах справи довідки вбачається, що ОСОБА_1 працює у військовій частині НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ), розмір його доходів в період з травня 2020 року по листопад 2020 року склав 76397 грн., колегія суддів вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу своїй дружині у розмірі 1/10 частки від усіх його доходів, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною – ОСОБА_3 трьох років.
Слід зазначити, що ОСОБА_1 ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не представив належних та допустимих доказів, що його мама та баба перебувають на його утриманні, а також потребують такого утримання.
Наявні в матеріалах справи фотокопії відомостей про переказ коштів не містять відомостей про особу яка здійснила такий переказ, а також у випадку, якщо переказ здійснений відповідачем, відсутні відомості про призначення таких коштів, а саме, що такі кошти переказані для ОСОБА_2 саме на її утриманні, а також, що ОСОБА_1 здійснює регулярні перекази грошових коштів ОСОБА_2 для її утримання.

Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду міста Львова від 18 вересня 2020 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 04 січня 2021 року - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 03 червня 2021 року.

               Головуючий:                                        О.Я. Мельничук

               Судді:                                                        О.М. Ванівський

                                                                       Н.П. Крайник