Ухвала
 
04 червня 2021 року
м. Київ
 
справа №754/15314/19
провадження №61-1201ск21
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду 
Висоцької В. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики; за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики, 
ВСТАНОВИВ:
22 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року в указаній вище справі, яку ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 
2021 року залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, а саме: звернення до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку та надання доказів на підтвердження отримання копії оскаржуваної постанови саме 30 грудня 2020 року, а також роз`яснено про наслідки її невиконання.
На виконання вимог ухвали суду касаційної інстанції заявником подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що повний текст постанови Київського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року ним отримано 20 січня 2021 року, про що надано копію заяви від 13 січня 2021 року.
Ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2021 року ОСОБА_1 продовжено строк для усунення вказаний в ухвалі Верховного Суду 
від 15 лютого 2021 року.
Мотивуючи необхідність продовження строку для усунення недоліків, суд касаційної інстанції посилався на розбіжності у датах отримання заявником оскаржуваного судового рішення.  Зауважено, що у тексті касаційної скарги ОСОБА_1 зазначав, що копію оскаржуваної постанови Київського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року ним отримано 30 грудня 2020 року, а у заяві на усунення недоліків посилався на те, що повний текст оскаржуваної постанови ним отримано 20 січня 2021 року.
В ухвалі від 31 березня 2021 року суд, серед іншого, також указав на необхідність надання довідки суду апеляційної інстанції про дату отримання ним оскаржуваного судового рішення апеляційного суду.  
Ухвалу Верховного Суду від 31 березня 2021 року було направлено заявнику на вказану в касаційній скарзі адресу.
На виконання вимог ухвали суду касаційної інстанції заявником надано заяву про  поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення.
В обґрунтування клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження заявник посилається на те, що у судовому засіданні 22 грудня 2020 року було проголошено вступну та резолютивну частину оскаржуваної постанови. Також, ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду в одному екземплярі заяву про видачу йому повного тексту судового рішення. 30 грудня 2020 року заявник у приміщенні суду апеляційної інстанції отримав повний текст судового рішення, про що зробив відповідний запис. Проте, як виявилось, у процесі ознайомлення з матеріалами справи, апеляційний суд не долучив до справи заяву  ОСОБА_1 від 22 грудня 2020 року про отримання 
ним 30 грудня 2020 року повного тексту оскаржуваної постанови. Надати докази отримання постанови Київського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року саме 30 грудня 2020 року не є можливим. Повторне отримання судових рішень відбулось 20 січня 2021 року, докази щодо підтвердження даної обставини додавались до попередньої заяви про поновлення строку. 
Згідно із частинами третьою і четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Заявником  не надано відповідної довідки суду апеляційної інстанції про дату отримання ним судового рішення апеляційного суду та не надіслано жодних доказів на підтвердження факту  отримання ним оскаржуваної постанови. 
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зважаючи на те, що заявником не надано жодних доказів на усунення розбіжностей у даті отримання копії постанови Київського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року, зокрема не надано відповідної довідки суду про дату отримання судового рішення апеляційного суду, про що було зазначено в ухвалі суду касаційної інстанції, Верховний Суд дійшов висновку про те, що ухвала від 31 березня 2021 року не виконана, що перешкоджає вирішити питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики; за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики, повернути заявнику. 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                    В. С. Висоцька