УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/8479/17 Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П. 
Категорія 30 Доповідач Трояновська  Г. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Трояновської Г.С.
суддів: Павицької Т.М., Талько О.Б.
розглянувши у порядку спрощеного провадження без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу № 296/8479/17  за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої затопленням житлового приміщення
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 на заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 07 жовтня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Сингаївського О.П. у м. Житомирі

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом та з урахуванням збільшених позовних вимог просила (а.с. 65-66) стягнути з відповідача на свою користь заподіяну шкоду внаслідок залиття квартири в розмірі 39 000 грн., яка складається з наступного: вартість відновлювального ремонту - 13 847,00 грн., матеріальна шкода - 12 153,00 грн., вартість послуг експерта - 3000 грн., компенсація моральної шкоди - 5 000 грн., витрати на надання професійної правничої допомоги - 5000 грн., а також стягнути суму сплаченого судового збору – 640, 00 грн.
В обгрунтування позовних вимог вказала, що вона є власником 1/2 квартири АДРЕСА_1 , співвласниками іншої частини квартири є її повнолітні діти – ОСОБА_4 , ОСОБА_5 зазначила, що сусіди зверху, які проживають у квартирі АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_2 , неодноразово затоплювали її квартиру.
Згідно з актом обстеження від 20.04.2015, складеним комісією КП «ВЖРЕП» №11, а також актом обстеження від 12.05.2017 , що складено комісіє в складі членів ОСББ «Рідний дім 74», причиною залиття її квартири стало халатне ставлення до системи водопостачання та водовідведення власника квартири АДРЕСА_3 . Внаслідок залиття її квартира потребує ремонту. Згідно з висновком про оцінку матеріального збитку, вартість відновлювального ремонту становить 13 847,00 грн., матеріальна шкода - 12 153,00 грн, яку відповідач добровільно не відшкодувала. 
Також ОСОБА_1 вказала, що їй завдано моральну шкоду, яка полягає у відчутті тривоги, перебуванні у стані постійного стресу, моральних та фізичних стражданнях, в тому числі від неможливості самостійно усунути причини завданої матеріальної шкоди. Вона змушена була витрачати час на проведення правових заходів для відновлення порушених прав, необхідності вжиття додаткових заходів для організації свого життя. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в грошовому вимірі у розмірі 5000 грн.
Заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 07 жовтня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 шкоду, заподіяну внаслідок затоплення житлового приміщення, що складається з:  13 847, 00 грн. – вартість відновлювального ремонту, 12 153, 00 грн. матеріальної шкоди, 5 000 грн. моральної шкоди та 3000 грн. витрат на послуги судового експерта, а всього -  34 000 (тридцять чотири тисячі) грн. 00 коп, а також сплачений судовий збір у розмірі 640 грн. 80 коп. Решту позовних вимог залишено без задоволення.
У поданій апеляційній скарзі, представник  ОСОБА_2 адвокат Янчук М.О., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що факт залиття квартири не доведено належними доказами, зокрема вказує, що акт від 12.05.2017 було складено 12.08.2017. Розмір завданої шкоди є завищеним, а стягнення суми відновлювального ремонту та матеріальної шкоди по суті є подвійним відшкодуванням шкоди. Крім того зазначає, що позивач є неодноособовим власником квартири, а тому не усі особи були залучені до участі у розгляді справи. Також вказує, що належним відповідачем є балансоутримувач будинку.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Томашевська О.А. просить залишити заочне рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. Вказує, що квартира позивачки двічі заливалася мешканцями квартири АДРЕСА_4 , що підтверджується відповідними актами, які повністю відповідають вимогам правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, і складені в день залиття квартири із зазначенням характеру залиття. Наголошує на тому, що саме на відповідача покладено обов`язок відсутності вини у заподіянні шкоди, доказів чого остання не надала. Вважає необґрунтованим звільненням від сплати судового збору за подання апеляційної скарги у зв`язку із відсутністю доказів скрутного матеріального становища. Звертає увагу суду на наявність в апеляційній скарзі значного обсягу інформації, яка не має жодного відношення до зазначеної справи. 
У відзиві представник ОСОБА_1 адвокат Томашевська О.А. просила провести розгляд апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції з викликом сторін по справі.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених ст.369 цього Кодексу (ч.3 ст.368 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.3 ст.369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Таким чином, питання повідомлення (виклику) учасників справи у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб вирішується апеляційним судом з урахуванням конкретних обставин справи.
У даній справі ціна позову становить 31 000 грн, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Апеляційний суд надає учасникам процесу у даній справі належні умови для ознайомлення з рухом справи. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею у відзиві на апеляційну скаргу, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Зважаючи на те, що сторони детально виклали свою позицію у позовній заяві, апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Томашевської О.А. про розгляд апеляційної скарги за участі сторін.
Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 05.05.2001, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сербіною О.П., зареєстрованому в реєстрі за №378 (а.с. 9).
Співвласниками іншої частини квартири є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (діти позивачки), що підтверджується договором дарування квартири від 30.08.2001, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Носаль Г.М., зареєстрованому в реєстрі за №1697 (а.с. 10).
Власником квартири АДРЕСА_4 (яка знаходиться поверхом вище над квартирою позивача) є ОСОБА_2 (а.с. 11), відповідач по справі.
Судом встановлено, що 20.04.2015 та 12.05.2017 сталося залиття квартири АДРЕСА_1 .
Згідно акта від 20.04.2015, який затверджений головним інженером КП «ВЖРЕП №11» Папп Л.К., 20.04.2015, внаслідок самовільного втручання власників квартири АДРЕСА_3 в централізовану систему опалення, сталося залиття квартири ОСОБА_1 . Було виявлено у спальній кімнаті на стіні мокра пляма від залиття розміром 4 кв.м та частково пошкоджена підлога (паркет) розміром 1 кв.м (а.с.12). 
Із акта комісії членів ОСББ «Рідний дім 74» від 12.05.2017, затвердженого головою ОСББ ОСОБА_6 , вбачається, що 12.05.2017 власником квартири АДРЕСА_3 було повторно спричинено затоплення квартири АДРЕСА_5 , а саме виявлено у спальній кімнаті на стіні мокра пляма від залиття розміром 3,5 кв.м та частково пошкоджена підлога (паркет) розміром 1 кв.м, у другій спальній кімнаті на стіні мокра пляма від залиття розміром 0,3 кв.м, у кухні на стелі мокра пляма розміром 0,2 кв.м, в туалеті на стелі мокра пляма розміром 0,3 кв.м, у залі на стелі мокра пляма розміром 0,2 кв.м. Встановлено, що причиною затоплення квартири стало халатне відношення власників квартири АДРЕСА_3 до системи водопостачання та водовідведення (а.с. 16).
За фактом залиття квартири та нанесення збитків ОСОБА_7 звернулася до судового експерта ОСОБА_8   з метою визначення розміру завданих збитків.  
Відповідно до висновку експертного дослідження №339/08.17 від 09.08.2017 вартість відновлювального ремонту пошкоджень квартири АДРЕСА_1 , які виникли внаслідок залиттів, скоєння яких зафіксовано актами від 20.04.2015 та 12.05.2017, становить 13 847,00 грн. Розмір матеріальної шкоди, завданої власникам квартири АДРЕСА_1 , яка виникла внаслідок залиттів, зафіксованих вказаними вище актами, становить 12 153,00 грн. (а.с. 17-20).
За проведення вказаного експертного дослідження ОСОБА_7 сплатила 3000 грн, що підтверджується квитанцією прибуткового касового ордеру № 339/08.17 від 17.08.2017, виданою СПД ОСОБА_8 (а.с. 70).
Оскільки відповідач в добровільному порядку завдані залиттям квартири позивачки збитки не відшкодувала, остання звернулася до суду із відповідним позовом. 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки причиною залиття належної позивачу квартири АДРЕСА_1 стало недбале відношення та самовільне втручання власника квартири АДРЕСА_4 , відповідача ОСОБА_2 , до системи водопостачання та водовідведення у належній їй квартирі АДРЕСА_3 , а тому саме відповідач, в силу закону, має нести відповідальність за спричинену шкоду, в зв`язку з чим суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині завдання матеріальної шкоди позивачу та задовольнив їх. Доказів того, що залиття належної позивачу квартири відбулося з вини інших осіб та, як наслідок, відповідальність за спричинену шкоду має бути покладена не на відповідача, суду не надано.
Колегія суддів не повністю погоджується із рішенням суду першої інстанції, з огляду на таке.
За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.
У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК України).
У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України  від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини в завданні шкоди, а позивач доказує наявність шкоди та її розмір.
Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в  Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі – Правила), передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).
В додатку № 4 до Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. 
В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.
Відповідно до статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що факт залиття квартири позивача відповідачем підтверджується актами від 20.04.2015 та від 12.05.2017, які відповідають вимогам, викладеним у Правилах. Акти складені та підписані повноважними особами, у них зафіксовано факт залиття квартири позивачки, вказано причини залиття, надано характеристику завданих пошкоджень, а також встановлено, що залиття квартири позивача сталося з вини мешканців квартири АДРЕСА_3 , а тому дані акти є належним та достатнім доказом того, що з вини відповідача позивачу заподіяно матеріальну шкоду внаслідок залиття квартири.
Розмір заподіяної шкоди підтверджено Висновком експертного дослідження №339/08.17 від 09.08.2017, де судовим експертом ОСОБА_8 встановлено, що вартість відновлювального ремонту пошкоджень квартири позивачки внаслідок залиттів становить 13 847 грн, а фактичний розмір заподіяної матеріальної шкоди - 12 153 грн.
Водночас, відповідач не спростувала належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, навіть на стадії апеляційного розгляду в апеляційній скарзі, зокрема, на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявляла, та не надала інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є її процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.
Отже, установивши наведені вище обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідальність за залиття квартири та, відповідно, відшкодування завданої шкоди, повинна нести відповідачка відповідно до вимог ст.1166 ЦК України.  
Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про існування факту залиття квартири та підстав для відшкодування матеріальних збитків. Проте припустився помилки при визначенні суми, яка підлягає стягненню на користь позивачки у відшкодування завданої залиттям квартири шкоди.
Так, виходячи із системного аналізу наведених вище норм права, вбачається, що особа має право на відшкодування збитків, які слід розуміти як фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду.
Із висновку експерта вбачається, що вартість ремонтно-будівельних робіт, які необхідно провести у вказаній вище квартирі для усунення пошкоджень, що виникли в результаті залиття, становить 13 847 грн. Тобто експертом вказано, що для відновлення порушеного права позивачки та приведення квартири у стан до її залиття необхідно саме ця сума. А сума 12 153 грн – це розмір фактичної матеріальної шкоди, заподіяної позивачці згідно складених актів.
Відтак, колегія суддів вважає, що згідно вимог ст. 22 ЦК України, стягненню підлягає сума, необхідна для здійснення відновлювального ремонту житлового приміщення у розмірі 13 847 грн, а тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 12 153 грн необхідно скасувати, відмовивши в задоволенні таких вимог.
Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності дати складення актів про залиття спростовуються матеріалами справи.
Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно з п.3 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст.23 ЦК України).
Статтею 1167 ЦК України встановлено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, відповідно до частини першої якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди та стягуючи з відповідачки на користь позивачки моральну шкоди у розмірі 5 000 грн 00 коп., суд першої інстанції правильно керувався ст.ст.23,1167 ЦК України й виходив із того, що внаслідок залиття квартири позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із залиття належної їй квартири, та яка не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. Визначений судом розмір заподіяної позивачу моральної шкоди відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.
Колегія суддів зазначає, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення витрат на послуги експерта є доведеними, та рішення суду першої інстанції у цій частині є обгрунтованим. 
Доводи апеляційної скарги про те, що справа розглянута без участі всіх осіб, чиї права зачіпаються, з огляду на те, що крім ОСОБА_1 , співвласниками квартири є її діти, не заслуговують на увагу з огляду на принцип диспозитивності цивільного процесу.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пред`явлено даний позов до неналежного відповідач, оскільки вимоги про відшкодування шкоди необхідно пред`являти до балансоутримувача будинку, колегія суддів відхиляє з таких підстав.
Відповідно до положень ст.ст.151, 177, 179 ЖК України, ст.ст. 322, 323 ЦК України передбачений обов`язок громадян забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно - технічного та іншого обладнання, дотримуватися Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 (з наступними змінами).
Зокрема, пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків передбачено обов`язок власника квартири або користувача дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, санітарних норм і правил, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання, не допускати дій, які порушують умови проживання громадян.
Таким чином, тягар утримання майна, тобто обов`язок здійснювати за свій рахунок поточний та капітальний ремонти квартири, належить власнику квартири і саме власник приватизованого житла зобов`язаний забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень квартири, при наявності несправностей вживати заходів щодо їх усунення.
Оскільки актами про залиття квартири від 20.04.2015 та 12.05.2017 беззаперечно встановлено, що залиття квартири позивача сталося з вини мешканців квартири АДРЕСА_4 , то колегія суддів вважає, що  суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що  відповідно до вимог ст.1166 ЦК України відповідальним за заподіяння збитків позивачу є відповідач, як власник квартири.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції
З огляду на наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині визначення розміру матеріальної шкоди, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України.
Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне висловитись з приводу зауважень, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.
Так, у відзиві наголошується, що абсолютно необґрунтованим є звільнення апелянта від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги, оскільки ним не було надано жодних доказів скрутного матеріального становища, не додано документу про сплату судового збору або документу, що підтверджує підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Такі твердження є безпідставними, оскільки ухвалою Житомирського апеляційного суду від 19.04.2021 відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 про звільнення відповідача від сплати судового збору та іншою ухвалою суду від цього ж числа залишено апеляційну скаргу без руху для усунення недоліків – сплати судового збору (а.с.142,143).
На виконання вимог апеляційного суду відповідачем 26.05.2021 було сплачено судовий збір в розмірі 960грн. (а.с.148). 
Посилання у відзиві на те, що в апеляційній скарзі наявний значний обсяг інформації, яка не має жодного відношення до зазначеної справи, не повністю відповідають дійсності, оскільки лише на початку апеляційної скарги апелянт помилково зазначив назву іншої справи та дату оскаржуваного рішення.
Проте усі реквізити апеляційної скарги, її назва, сторони та зміст апеляційної скарги повністю стосуються справи № 296/8479/17.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги задоволено на 70, 5%, то з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 451, 76 грн за подання позовної заяви, а тому у цій частині рішення суду першої інстанції підлягає зміні. 
Апеляційну скаргу задоволено на 39, 2%, тому із позивача на користь відповідача за подання апеляційної скарги підлягає стягненню 376, 32 грн.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону. 
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 задовольнити частково.
Заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 07 жовтня 2020 року скасувати в частині стягнення 12 153, 00 грн. матеріальної шкоди, відмовивши в задоволенні цих вимог, зменшити загальну суму стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , зазначену в резолютивній частині, з 34 000грн. до 21 847грн.
Заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 07 жовтня 2020 року змінити в частині суми стягнутого судового збору, зменшивши його розмір із 640, 80 грн до 451, 76 грн.
В решті рішення суду залишити без змін.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги 376, 32 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 

Головуючий Судді