ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/702/21 Справа № 184/1814/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Томаш В. І. Суддя у 2-й інстанції - Пістун А. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 квітня 2021 року                                                        м. Дніпро
Суддя Дніпровського апеляційного суду Пістун А.О., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в частині поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-
В С Т А Н О В И В :
Постановою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення у розмірі 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами. Стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.
Не погоджуючись з постановою, ОСОБА_1 12 квітня 2021 року подав апеляційну скаргу, тобто після закінчення встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП десятиденного строку на оскарження постанови суду першої інстанції. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить, зокрема, поновити строк на апеляційне оскарження постанови.
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження постанови, ОСОБА_1 посилається на те, що суд розглянув справу за його відсутності, копію постанови суду було отримано 11 березня 2021 року через захисника.
Зазначає, що постановою судді Дніпровського апеляційного суду віж 30.03.2021 року йому було відмовлено в поновленні строку на апеляційне оскарження через неповажність причин пропуску строку виодячи з того, що в тексті апеляційної скарги було зазначено отримання ним копію постанови суду 09.02.2021 року замість 11.03.2021 року, а тому суддя апеляційного суду без дослідження матеріалів справи зазначив, що він пропустив строк.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи заявленого клопотання, дійшов такого висновку.
Відповідно до ст. 294 КУпАП України постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Між тим, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 не наводить жодних мотивів, які перешкодили йому своєчасно звернутись до суду з апеляційною скаргою, та посилається на те, що що суд розглянув справу за його відсутності, копію постанови суду було отримано 11 березня 2021 року через захисника.
Як вбачається з матеріалів справи, особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 знав про існування справи про адміністративне правопорушення відносно нього, що підтверджується матеріалами справи, а саме протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 330915, в якому зазначено місце та час розгляду справи, що свідчить про те, що останній знав про існування відносно нього справи про адміністративне правопорушення, крім того, судом вчинялись заходи, щодо повідомлення ОСОБА_1 про місце та час розгляду справи. Враховуючи вказані обставини, ОСОБА_1 мав об`єктивну можливість дізнатися результат судового розгляду справи про адміністративне правопорушення, та подати у визначений ст. 294 КУпАП строк апеляційну скаргу на прийняте судове рішення.
Дана позиція повністю відповідає усталеній практиці ЄСПЛ, яку відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ як джерело права. Так, у рішенні ЕСПЛ у справі "Пономарев проти України" Суд зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
В рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Устименко проти України" від 29 жовтня 2010 року Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і, як наслідок, тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.
КУпАП встановлено, що строк на оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення відраховується не з моменту отримання копії оскаржуваного судового рішення, а з моменту його винесення.
Крім того, ОСОБА_1 вже звертався з апеляційною скаргою 12 березня 2021 року, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду. Проте, постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 березня 2021 року ОСОБА_1 було відмовлено у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, оскільки підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження суд не вбачає.
Повторний апеляційний перегляд аналогічних вимог чинним КУпАП не передбачено. Фактично апелянт не погоджується з результатами апеляційного розгляду його вимог щодо відмови в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Положеннями Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року та п. 40 рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов пороти України» від 03.04.2008, визначено, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу остаточності рішень суду, який в свою чергу визначає, що жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового його вирішення.
Положення ч. 2 ст. 7, ч. 3 ст. 8 КУпАП регламентують, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності та ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.
Чинним КУпАП не передбачено повторність розгляду питань, які вже було вирішено.
З огляду на викладене, враховуючи вказані обставини і вимоги закону, вважаю за необхідне відмовити ОСОБА_1 в поновлені строку на апеляційне оскарження та повернути апеляційну скаргу, оскільки пропущено строк апеляційного оскарження з неповажних причин.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд- 
П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в частині поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2020 року — відмовити.
Апеляційну скаргу – повернути особі, яка її подала.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя А.О. Пістун