КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                                                                               
Справа № 757/28174/18-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1576/2021
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
16 червня 2021 року                                                                                                     м. Київ
     Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:
                                                                                                                 
                                   судді-доповідача      Болотова Є.В.,
                                                     суддів:     Музичко С.Г., Олійника В.І.,                                                    
                                         при секретарі      Маштаковій Т.Ф.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Грек А.В., про визнання недійсним заповіту та визнання права власності на ј гаража,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 серпня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Литвинової І.В.,-       
встановив:
 
У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зданим позовом.
Просив: визнати недійсним заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 309, відповідно до якого ОСОБА_3 усе своє майно, що буде належати йому на день смерті, де б воно не було і з чого не складалось, а також все те, на що він матиме право, заповів - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 ; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на ј частини гаража АДРЕСА_1.  
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_3 , підписуючи заповіт,           не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. 13 липня 2013 року ОСОБА_3 виглядав хворобливо, був дезорієнтований у часі та просторі, що підтверджується показами свідків. 
Після смерті ОСОБА_3 , відкрилась спадщина на Ѕ частину гаража. Спадкоємцями першої черги є: син спадкодавця ОСОБА_4 та дружина спадкодавця ОСОБА_5 . Позивачем були вчинені всі необхідні дії для оформлення спадщини, проте через наявність оскаржуваного заповіту, позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину на ј частину гаража. 
На підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 надано висновок судово-психіатричного експерта № 140-ц, проведений на замовлення представника ОСОБА_1 .
РішеннямПечерського районного суду м. Києва від 21 серпня 2019 року позов задоволено частково.
Визнано недійсним заповіт від 30 липня 2013 року, посвідчений приватнимнотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець Наталією Володимирівною, зареєстрований в реєстрі за № 309, відповідно до якого ОСОБА_3 заповів своє майно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн 80 коп., витрати по проведенню експертизи в розмірі 4 916 грн 40 коп.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи.
У судовому засіданні представник ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримав.
ОСОБА_1 та його представник проти апеляційної скарги заперечили.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що заповіт, складений ОСОБА_3 30 липня 2013 року, є недійсним, оскільки ОСОБА_3 у силу свого психічного стану не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними у момент вчинення оспорюваного заповіту, що підтверджується висновком судово-психіатричної експертизи № 140-ц від 09 серпня 2018 року та показами свідків.    
Проте погодитися з такими висновками суду не можна.
Встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_5 
30 липня 2013 року ОСОБА_3 склав заповіт, за реєстровим № 309, за яким заповів ОСОБА_2 все своє майно.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_3 від 08 грудня 2014 року.
Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначив, що ОСОБА_3 у момент підписання не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Зокрема 13 липня 2013 року позивач та його друзі були вдома у ОСОБА_3 , спілкувалися з ним, останній виглядав хворобливо, був дезорієнтований у часі та просторі.
На підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 надав висновок судово-психіатричної експертизи № 140-ц від 09 серпня 2018 року.
Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача.
Згідно ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України.
За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (ч. 2 ст. 1257 ЦК України).
Тлумачення частини другої статті 1257 ЦК України свідчить, що для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України.
Згідно ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.
Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу  (групи доказів).  
Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 140-ц від 09 серпня 2018 року КЗ КОР «ОПНМО», проведеного на замовлення представника ОСОБА_1 , ОСОБА_3 за життя, в тому числі і під час, коли був підписаний заповіт, 13 липня 2013 року, страждав на хронічний психічний розлад у вигляді мультінфарктної деменції (слабоумства), що ускладнений хронічним алкоголізмом. За своїм психічним станом ОСОБА_3 не міг 13 липня 2013 року, під час, коли був підписаний заповіт, усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Експертиза проведена лікарем, судово-психіатричним експертом ОСОБА_6 , вищий кваліфікаційний клас судового експерта, експертний стаж 25 років, завідуючий ВАСПЕ КЗ КОР «ОПНМО».
При проведенні експертизи були використані наступні матеріали: заповіт; свідоцтво про смерть, довідка про причину смерті; виписка з медичної карти стаціонарного хворого № 2278; свідчення ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .
Листом від 11 грудня 2018 року ОСОБА_6 зазначив, що помилка у датах (13 липня 2013 чи 30 липня 2013) в даному випадку з експертної точки зору є несуттєвою.
Оскільки в суді першої інстанції відповідачу було необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання про проведення судової психіатричної експертизи, така експертиза була призначена апеляційним судом, за клопотанням представника ОСОБА_2 .
Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 117 від 19 березня 2021 року Київського міського центру судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_3 в період підписання заповіту (30 липня 2013 року) страждав на органічне ураження головного мозку судинного ґенезу із мнестичним зниженням та за своїм психічним станом в вищезазначений період він усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними.
Експертиза проведена комісією у складі: ОСОБА_10 (вищий кваліфікаційний клас, стаж експертної роботи 31 рік, директор, лікар-судово-психіатричний експерт), ОСОБА_11 (вищий кваліфікаційний клас, стаж експертної роботи 22 роки, лікар-судово-психіатричний експерт, заступник директора з експертної роботи, кандидат медичних наук), ОСОБА_12 (вищий кваліфікаційний клас, стаж експертної роботи 30 років, лікар-судово-психіатричний експерт).
При проведенні експертизи були використані наступні матеріали: цивільна справа № 757/28174/18-ц (апеляційне провадження № 22-ц/824/1576/2021) в 3-х томах; оригінал медичної картки стаціонарного хворого. 
При проведенні експертизи досліджувались: медична карта стаціонарного хворого № 2278 з Київської міської Клінічної лікарні № 12; скарги, які написані особисто ОСОБА_3 та адресовані в період з липня 2012 року по червень 2013 року прокурору м. Києва, начальнику Головного управління МВС України в м. Києві, голові КМДА, президенту України; пояснення, відібрані адвокатом Поліщуком В.А. у свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ; повідомлення Департаменту охорони здоров`я Київської міської державної адміністрації; заповіт від 30 липня 2013 року; висновок судово-психіатричного експерта № 140-ц від 09 серпня 2018 року; відповідь експерта ОСОБА_6 , який проводив експертизу № 140-ц; аудіозаписи протоколів судових засідань від 25 грудня 2018 року та від 27 травня 2019 року, в яких надавали свої покази ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 .  
Оцінюючи наявні в матеріалах справи висновки експертиз, колегія суддів бере до уваги висновок судово-психіатричної експертизи № 117 від 19 березня 2021 року, та відхиляє висновок судово-психіатричного експерта № 140-ц, виходячи з наступного.
Так, остання експертиза проводилась в умовах, коли експертам був відомий висновок попередньої експертизи, відтак експерти це враховували при складанні свого висновку.
Київський міський центр судово-психіатричної експертизи підконтрольний Департаменту охорони здоров`я м. Києва.
Київський міський центр судово-психіатричної експертизи забезпечує проведення судово-психіатричних експертиз у м. Києві.
До функцій Центру СПЕ відноситься: проведення судово-психіатричних експертиз з метою вирішення питання осудності-неосудності, експертизи свідків та потерпілих, вирішення питання дієздатності-недієздатності, експертизи засуджених; проведення судово-психологічних експертиз; проведення комплексних судово-психіатричних експертиз.
Київським апеляційним судом було викликано у судове засідання експерта ОСОБА_12 та експерта ОСОБА_6 для надання пояснень щодо складених ними висновків.
У судовому засіданні від 19 травня 2021 року експерт ОСОБА_12 зокрема пояснив, що можливість усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в особи з діагнозом органічне ураження головного мозку, залежить від ступеня ураження головного мозку. У випадку коли, лікар зазначає в діагнозі: «виражене» мнестичне/інтелектуальне зниження або «недоумство», то особа, яка страждає на органічне ураження головного мозку, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Згідно даних з історії хвороби, у картці ОСОБА_3 , лікар не зазначив, що у хворого має місце «виражене» мнестичне/інтелектуальне зниження. Лікарем зроблено запис, що у ОСОБА_3 - мнестичне зниження, без вказівки на ступень. На його думку, це свідчить, що хворий усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними.
У судовому засіданні від 16 червня 2021 року експерт ОСОБА_6 підтримав свій висновок. Пояснив, що експертиза проводилась за наданими заявником документами. Діагноз випливав із медичної виписки. При цьому, він встановив, що у хворого була мультінфарктна деменція, а тому він не міг усвідомлювати значення своїх дій.
 Колегія суддів, бере до уваги, що діагноз мультінфарктна деменція підтверджений лише експертом  ОСОБА_6 . Будь-які медичні документи не містять посилань на цю хворобу. Більше того, зазначений діагноз був спростований трьома експертами, які проводили останню експертизу.
Колегія суддів також враховує, що висновок судово-психіатричної експертизи № 117 від 19 березня 2021 року проводився комісією у складі трьох експертів. 
Будь-яких звернень ОСОБА_3 до медичних установ з приводу погіршення його стану здоров`я, у період з березня 2012 року (день виписки) до 30 липня 2013 року (день складення заповіту), матеріали справи не містять.
Належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що у день складення заповіту, 30 липня 2013 року, ОСОБА_3 за своїм станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, матеріали справи не містять.
Посилання у позовній заяві на покази свідків, колегія суддів оцінює критично, оскільки вони не дають підстав вважати, що у день посвідчення заповіту ОСОБА_3   мав виражені психічні розлади. Крім того, у своїх показах свідок ОСОБА_13 зазначила про відсутність у ОСОБА_3 грубих порушень з боку психіки.
З урахуванням встановлених фактичних обставин, та доказів, які оцінені судом відповідно до вимог процесуального закону, колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 при складанні заповіту 30 липня 2013 року усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними, відтак відсутні підстави для визнання його недійсним.
Протилежний висновок суду першої інстанції є помилковим.
Відмовляючи у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про призначення повторної експертизи, колегія суддів виходить з положень ч. 2 ст. 113 ЦПК України, відповідно до яких повторна експертиза може бути призначена у випадку, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності. При цьому ініціатор клопотання не зазначає в чому полягає неповнота та неправильність висновку експерта, а обґрунтовує лише тим, що він суперечить передньому висновку експерта.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріальногоправа.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 21 серпня 2019 року постановлено з порушенням норм процесуального права, відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В порядку розподілу судових витрат, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 114 грн 40 коп. та витрати за проведення експертизи в розмірі 10 487 грн 00 коп. 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-                                                                                                                                                 
   постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 серпня 2019 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Грек А.В., про визнання недійсним заповіту та визнання права власності на ј гаражавідмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2  витрати за проведення експертизи в розмірі 10 487 грн 00 коп. 
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2  судовий збір у розмірі 2 114 грн 40 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови виготовлено 22 червня 2021 року.

 
Суддя-доповідач                                                                                               Є.В. Болотов 

 
Судді:                                                                                                                 С.Г. Музичко

 
                                                                                                                                                                                           В.І. Олійник