ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" квітня 2021 р.           Справа№ 911/2388/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Мальченко А.О.
суддів:            Чорногуза М.Г. 
          Кравчука Г.А. 
 
 при секретарі судового засідання Найченко А.М.,
розглянувши матеріали апеляційних скарг Акціонерного товариства «Укртрансгаз» та Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
на рішення Господарського суду Київської області від 14.12.2020 
у справі №911/2388/19 (суддя Ярема В.А.)
за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз»
до Комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:
Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
про зобов`язання повернути в натурі безпідставно набуте майно та стягнення 6    622    617,66 грн вартості безпідставно набутого майна

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Укртрансгаз» (далі - АТ «Укртрансгаз», позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради (далі - КП «Києво-Святошинська тепломережа» КОР, відповідач) про зобов`язання повернути в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в загальному обсязі 991,033 тис. куб. метрів та стягнення вартості безпідставно набутого майна у розмірі 6 622 617,66 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у січні-березні 2017 року (далі - спірний період) відповідач безпідставно, без оформлення будь-яких договірних відносин з позивачем, здійснив відбір природного газу загальним об`ємом 991,033 тис. куб. метрів, а саме: у січні - 419,337 тис. куб. м., у лютому - 344,409 тис. куб. м., у березні - 227,287 тис. куб. м. (далі - спірний обсяг газу), відтак, зобов`язаний повернути позивачеві вказане безпідставно набуте майно. При цьому, позивач стверджував, що у випадку встановлення відсутності у відповідача безпідставно набутих обсягів природного газу, останній на підставах, передбачених ч. 2 ст. 1213 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язаний відшкодувати вартість такого майна, яка визначається на момент розгляду справи судом та на даний час складає 6 622 617,66 грн (за вартістю природного газу станом на липень 2019 року).
Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.12.2019 у справі №911/2388/19 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - НАК «Нафтогаз України», третя особа).
Рішенням Господарського суду Київської області від 14.12.2020 у справі №911/2388/19 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не є прямим споживачем позивача, об`єкти якого приєднані безпосередньо до газотранспортної системи, та отримує природний газ на точці виходу з газорозподільної мережі після його транспортування позивачем магістральними газопроводами до газорозподільних станцій та подальшого транспортування (розподілу) газорозподільною мережею в межах іншої послуги, яка надається оператором ГРМ; надані позивачем докази не свідчать про здійснення відбору газу безпосередньо відповідачем, а відтак, безпідставними є доводи позивача про несанкціонований відбір відповідачем у січні-березні 2017 року безпосередньо з газотранспортної системи спірного обсягу газу та, як наслідок, набуття відповідачем такого без достатньої правової підстави у розумінні ст. 1212 ЦК України; за встановлених обставин отримання відповідачем природного газу в спірному обсязі без виданої компетентним органом номінації не можна вважати несанкціонованим відбором газу з газотранспортної системи, а тому обставини подання/неподання НАК «Нафтогаз України» номінацій природного газу перебувають поза межами впливу відповідача та жодним чином не свідчить про безпідставне споживання природного газу в заявленому позивачем обсязі, як і не свідчить про вказане повернення НАК «Нафтогаз України» відповідачеві без підписання актів приймання-передачі газу за спірний період; враховуючи недоведеність позивачем наявності обставин безпідставного набуття відповідачем природного газу, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача про зобов`язання відповідача повернути в натурі безпідставно набуте майно - природний газ та стягнення його вартості.
Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, НАК «Нафтогаз України» звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. 
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, третя особа наголошувала на тому, що кожен споживач отримує природний газ лише в обсязі, передбаченому заявкою на транспортування; у газотранспортній системі відсутні обсяги природного газу, що не мають власника та цільового призначення; за відсутності заявки на транспортування у відповідний період в газотранспортній системі відсутній природний газ, власником якого є постачальник газу на підставі договору; у спірний період НАК «Нафтогаз України» не видавала номінацій та не здійснювала поставок газу відповідачеві на підставі договорів постачання природного газу з огляду на невиконання останнім обов`язку щодо розрахунків за газ; право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача з моменту передачі природного газу після підписання актів приймання-передачі, однак, матеріали справи не містять  підписаних між сторонами актів приймання-передачі  природного газу,  відтак факт передачі  товару не відбувся; за відсутності у газотранспортній системі природного газу, виділеного відповідачеві постачальником, відповідачем було фактично спожито газ із обсягів, що належать позивачеві; помилковими є висновки суду щодо альтернативності позовних вимог, оскільки в силу приписів ч. 2  ст. 1213 ЦК України власник вправі вимагати відшкодування вартості майна, яке неможливо повернути.   
Також третя особа вказувала на те, що в порушення норм процесуального права судом було застосовано положення розпорядження Кабінету Міністрів України №742-р від 05.10.2016 «Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року» та надано оцінку правомірності дій НАК «Нафтогаз України» при виконанні умов договорів постачання природного газу без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 22.06.2018 у справі №904/5621/17 та постанові від 04.04.2018 у справі №904/5094/17.
Водночас АТ «Укртрансгаз» не погоджуючись із рішенням суду, також звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд визнав встановленими, з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. 
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач наголошував на тому, що наявність лише укладеного договору не може свідчити про здійснення поставки природного газу споживачу, адже  доказом, який підтверджує факт  поставки газу є підписаний між сторонами акт приймання-передачі природного газу, який фіксує проведення господарської операції; факт наявності у  НАК «Нафтогаз»  договорів зі споживачами - виробниками теплової енергії не має жодного значення з точки зору доведення факту здійснення поставки газу; висновки суду щодо відбору природного газу відповідачем на підставі договорів постачання природного газу не відповідає дійсним обставинам справи та не підтверджується жодними належними та допустимими доказами; здійснений відповідачем відбір природного газу в спірному обсязі з ресурсу позивача за відсутності у відповідача постачальника природного газу за спірний період та будь-яких договірних відносин з позивачем, вказує на наявність умов, що є правовою підставою для застосування ст. 1212 ЦК України; судом залишено поза увагою обставини справи в частині здійсненого відповідачем відбору природного газу з ресурсу позивача, внаслідок чого безпідставно та необґрунтовано відмовлено в задоволенні позову.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.03.2021 поновлено НАК «Нафтогаз України» та АТ «Укртрансгаз» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 14.12.2020 у справі №911/2388/19; відкрито спільне апеляційне провадження за апеляційними скаргами АТ «Укртрансгаз» та НАК «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Київської області від 14.12.2020 у справі №911/2388/19; спільний розгляд апеляційних скарг призначено на 21.04.2021; встановлено учасникам справи строк для подання відзивів на апеляційні скарги.
Відповідач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), надав відзив на апеляційні скарги, в якому просив відмовити у задоволенні апеляційних скарг та залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.
Заперечуючи проти задоволення апеляційних скарг, відповідач наголошував на тому, що факт відсутності виділення третьою особою номінацій (підтвердженого обсягу газу на січень-березень 2017 року для відповідача) свідчить про особливість господарських операцій між сторонами з приводу постачання природного газу у спірний період, в той час як існування договірних відносин між відповідачем та третьою особою щодо постачання природного газу, а також між позивачем та відповідачем щодо транспортування спірного природного газу свідчить про існування у відповідача правових підстав для отримання у січні-березні 2017 року спірного обсягу газу; між відповідачем (як споживачем), НАК «Нафтогаз України» (як постачальником) та AT «Укртрансгаз» (як транспортувальником) наявні договірні правовідносини, якими передбачено споживання природного газу у спірний період, що підтверджується долученими до матеріалів справи документами, відтак, правовідносини сторін у цьому спорі регулюються нормами зобов`язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень статті 1212 ЦК України; підставою споживання відповідачем природного газу є укладені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» та постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758 договори на постачання природного газу з НАК «Нафтогаз України».
У судове засідання 21.04.2021 відповідач не з`явився, свого уповноваженого представника не направив, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином.
Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача, враховуючи, що останній не повідомив суд про поважність причин нез`явлення до суду апеляційної інстанції та не заявив клопотань про відкладення розгляду справи, а також з огляду на те, що наявні в матеріалах справи докази є достатніми для вирішення спору у даній справі без заслуховування його пояснень, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за його відсутності.  
У судовому засіданні представники позивача та третьої особи вимоги поданих ними апеляційних скарг підтримали, просили їх задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
21.04.2021 у судовому засіданні колегією суддів апеляційного господарського суду було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.
Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційних скарг, вислухавши пояснення представників позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 31.01.2017 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (у тексті договору - продавець) та Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» (у тексті договору - покупець) було укладено договір про закупівлю природного газу №1701001564-ВТВ (далі - договір про закупівлю), відповідно до пункту 1.1 якого продавець зобов`язується передати у власність покупця у січні-квітні 2017 року газ природний, скраплений або в газоподібному стані (природний газ (природний газ для забезпечення виробничо-технологічних потреб та власних потреб, природний газ для забезпечення балансування) (далі - газ), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах договору. 
Відповідно до п.п. 2.1., 3.2. договору про закупівлю продавець передає у січні-квітні 2017 року газ в загальному обсязі 1600 000 тис. куб. м. газу, у тому числі по місяцях: січень - 610 000 тис. куб. м.; лютий - 490 000 тис. куб. м.; березень - 310 тис. куб. м., квітень - 190 000 тис. куб. м. Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. 
Цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє у частині поставки газу до 30.04.2017 включно, а у частині розрахунків - до їх повного здійснення.
На виконання умов вказаного договору НАК «Нафтогаз України» поставила АТ «Укртрансгаз» природний газ в загальному обсязі 1    517 900,543 тис.куб.м., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу (а.с. 15-17, т. 1), а саме:
- у січні 2017 року за актом приймання-передачі природного газу від 31.01.2017 - для забезпечення виробничо-технологічних потреб, власних потреб та для забезпечення балансування 731 439,744 тис. куб. м. газу на суму 5  104 717 973,38 грн;
- у лютому 2017 року за актом приймання-передачі природного газу від 28.02.2017 - для забезпечення виробничо-технологічних потреб, власних потреб та для забезпечення балансування 643 105,799 тис. куб. м. газу на суму 5 919 145 744,00 грн;
- у березні 2017 року за актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2017 - для забезпечення виробничо-технологічних потреб, власних потреб та для забезпечення балансування 143 355,00 тис. куб. м. газу на суму 1    353 156 516,00 грн.
За твердженням позивача у січні-березні 2017 року відповідач безпідставно, без оформлення будь-яких договірних відносин з позивачем, здійснив відбір природного газу загальним об`ємом 991,033 тис. куб. метрів, а саме: у січні - 419,337 тис. куб. м., у лютому - 344,409 тис. куб. м., у березні - 227,287 тис. куб. м. 
На підтвердження вказаних обставин до позовної заяви додано копії наступних документів: скорегованого звіту ПАТ «Київоблгаз» про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальниках за січень 2017 року, звіту ПАТ «Київоблгаз» про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальниках за лютий 2017 року, алокації (звіту) ПАТ «Київоблгаз» про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, послуги транспортування (постачальникам), а також реєстру обсягів газу, що були використані споживачами по договорах з Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» із мереж ПАТ «Київоблгаз» в січні, лютому 2017 року, звіту про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, відібраного з точки виходу ПАТ «Київоблгаз» між замовниками послуги транспортування (постачальниками) в розрізі їх контрагентів (споживачів) за березень 2017 року (далі - звіт/алокація/реєстр обсягів газу/звіт про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу ПАТ «Київоблгаз») (а.с. 18-36, т. 1).
Як зазначає позивач, для відбору природного газу з газотранспортної системи, оператором якої є АТ «Укртрансгаз», через газорозподільну систему, оператором якої є ПАТ «Київоблгаз», відповідач повинен був мати постачальника відповідних обсягів природного газу, а за його відсутності відповідач не мав підстав здійснювати відбір природного газу та повинен був самостійно припинити власне газоспоживання, як це передбачено абзацом 2 пункту 3 глави 5 розділу VI Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2493, та пунктом 10 розділу 2 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2496.
Посилаючись на те, що відповідачем у січні-березні 2017 року не було подано до газотранспортної системи жодного обсягу природного газу за жодним постачальником, у зв`язку з чим відбір природного газу був здійснений безпідставно з обсягів природного газу АТ «Укртрансгаз», які були придбані останнім за договором про закупівлю та подані до газотранспортної системи на виконання функцій оператора газотранспортної системи, позивач звернувся з даним позовом до суду про зобов`язання відповідача повернути безпідставно набуте майно в натурі на підставі ст. 1212, ч. 1 ст. 1213 ЦК України та про відшкодування вартості такого майна на підставі ч. 2 ст. 1213 ЦК України.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів  погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, а доводи апелянтів вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.
За приписами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають згідно ч. 2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено приписами ч. 2 ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України.
Як було зазначено вище, звертаючись з даним позовом до суду, позивач просив захистити його право шляхом примусового повернення безпідставно набутого відповідачем майна, яким є природний газ, та відшкодувати його вартість на підставі ст.    ст.    1212, 1213 ЦК України.
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.
За приписами глав 82, 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. 
Згідно з ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, Верховним Судом у постанові від 17.04.2019 у справі №757/16163/17 наголошено, що ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошові кошти; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Узагальнюючи викладене, можна дійти висновку про те, що кондикція - позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.
Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що оскільки сам факт споживання газу у січні-березні 2017 року відповідачем у визначених позивачем обсягах не заперечується учасниками справи, підлягає встановленню наявність або відсутність підстав для такого споживання.
Правові засади функціонування ринку природного газу визначені положеннями Закону України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 №329-VIII (з наступними змінами і доповненнями, в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин).
Згідно з п.п. 17, 18, 27, 37 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників); постачальник природного газу (далі - постачальник) - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу; оператор газосховища - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із зберігання (закачування, відбору) природного газу з використанням одного або декількох газосховищ на користь третіх осіб (замовників); споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.
Права та обов`язки оператора газотранспортної системи визначаються цим Законом, кодексом газотранспортної системи, іншими нормативно-правовими актами, а також договором транспортування природного газу.
З метою виконання функцій, передбачених частиною першою статті 20 цього Закону, оператор газотранспортної системи зобов`язаний, зокрема, здійснювати балансування та функції оперативно-диспетчерського управління газотранспортною системою в економний, прозорий та недискримінаційний спосіб.
Пунктом 1 частини 1 статті 3 вказаного Закону визначено, що ринок природного газу функціонує на засадах вільної добросовісної конкуренції, крім діяльності суб`єктів природних монополій, та, зокрема, за принципом забезпечення високого рівня захисту прав та інтересів споживачів природного газу, у тому числі забезпечення першочергового інтересу безпеки постачання природного газу, зокрема шляхом диверсифікації джерел надходження природного газу.
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу», постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.
Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу», споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; 3) не допускати несанкціонованого відбору природного газу; 4) забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; 5) припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів.
Згідно з п. 1 розділу II Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496 (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), підставою для постачання природного газу споживачу є: наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газорозподільної системи, договору розподілу природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГРМ, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газотранспортної системи, договору транспортування природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГТС, та присвоєння споживачу Оператором ГТС персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов; наявність підтвердженого обсягу природного газу на відповідний розрахунковий період для потреб споживача; відсутність простроченої заборгованості споживача за поставлений природний газ перед діючим постачальником (за його наявності), що має підтверджуватися письмовою довідкою діючого постачальника або складеним з ним актом звірки взаєморозрахунків.
Відповідно до абз. 1-3 п. 9 розділу II Правил постачання природного газу постачальник забезпечує споживача необхідним підтвердженим обсягом природного газу на визначений договором період. За розрахункову одиницю поставленого природного газу приймається метр кубічний природного газу, приведений до стандартних умов і виражений в енергетичних одиницях. Підтверджені обсяги природного газу визначаються за правилами, встановленими Кодексом газотранспортної системи, та доводяться споживачу на умовах укладеного між постачальником та споживачем договору постачання природного газу.
У силу абзацу 2 п. 10 розділу II Правил постачання природного газу споживач самостійно контролює власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу в розрахунковому періоді має самостійно і завчасно обмежити (припинити) власне газоспоживання. В іншому разі до споживача можуть бути застосовані відповідні заходи з боку постачальника, передбачені цим розділом та розділом VI цих Правил, у тому числі примусове обмеження (припинення) газопостачання.
Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» (відносини у перехідний період) (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) визначено обов`язок НАК «Нафтогаз України» придбавати природний газ, видобутий ПАТ «Укргазвидобування», для формування ресурсу природного газу для побутових споживачів, релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) та виробників теплової енергії відповідно до цього Положення за цінами, на умовах та у порядку, що визначаються пунктами 6-8 цього Положення.
Пунктом 17 даної постанови встановлено, що постачання природного газу НАК «Нафтогаз України» виробникам теплової енергії здійснюється на підставі договору, що враховує положення примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та з дотриманням принципу недискримінації.
Крім того, відповідно до п. 1 Розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 №742-р «Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року», для забезпечення безперебійного постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню зобов`язано НАК «Нафтогаз України» та постачальників природного газу до початку опалювального сезону 2016/17 року видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені з ними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2016 №357 «Про затвердження Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії», та з дотриманням принципу недискримінації.
За приписами статті 20 Закону України «Про ринок природного газу» оператор газотранспортної системи на виключних засадах відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання в належному стані та розвиток, включаючи нове будівництво та реконструкцію, газотранспортної системи з метою задоволення очікуваного попиту суб`єктів ринку природного газу на послуги транспортування природного газу, враховуючи поступовий розвиток ринку природного газу. Суб`єкт господарювання, який отримав ліцензію на провадження діяльності з транспортування природного газу, є оператором газотранспортної системи.
Колегія суддів зазначає, що АТ «Укртрансгаз» є оператором газотранспортної системи - суб`єктом господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників), відповідно до п. 19 ч. 1    ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу». 
З метою виконання функцій, передбачених частиною першою статті 20 цього Закону, оператор газотранспортної системи зобов`язаний здійснювати балансування та функції оперативно-диспетчерського управління газотранспортною системою в економний, прозорий та недискримінаційний спосіб (п. 4 ч. 2 ст. 22 вказаного Закону).
Згідно з ч. 1 ст. 32 та ч. 2 ст. 35 Закону України «Про ринок природного газу», транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу. Розмір плати за небаланси замовників визначається виходячи із обґрунтованих та реальних витрат оператора газотранспортної системи, пов`язаних із здійсненням балансування.
Відповідно до пункту 1 Глави 1 Розділу VІІІ Кодексу газотранспортної системи, одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування системи, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування. Договір транспортування є документом, який регулює правовідносини між оператором газотранспортної системи і окремим замовником послуг транспортування.
Пунктом 1 Глави 3 Розділу І Кодексу газотранспортної системи визначено, що оператор газотранспортної системи на підставі договору транспортування природного газу та згідно з умовами, визначеними в цьому Кодексі, надає суб`єктам ринку природного газу: право користування газотранспортною системою на використання газотранспортної системи в межах розподілу потужностей на точках входу та виходу; послуги транспортування природного газу газотранспортною системою через газотранспортну систему в межах договірних потужностей та підтверджених номінацій; послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї.
Відповідно до пункту 1 глави 1 розділу ХІ Кодексу газотранспортної системи, для отримання послуг із транспортування (фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою) замовник послуг транспортування подає оператору газотранспортної системи номінації та/або місячну номінацію по точках входу та точках виходу в установленому цим розділом порядку.
Номінація повинна визначати обсяг природного газу по кожній точці входу та виходу (що може бути як фізичною, так і віртуальною), які замовляються замовником послуг транспортування. При цьому, якщо замовником послуг транспортування є постачальник, подана номінація повинна містити планові (замовлені) обсяги постачання природного газу у розрізі його споживачів та їх точок комерційного обліку (за необхідності) з визначенням їх EIC-кодів. Для побутових споживачів допускається визначення в номінації загального обсягу постачання газу, але із зазначенням їх EIC-кодів (пункт 2 глави 1 розділу ХІ Кодексу газотранспортної системи, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Номінація - заявка замовника послуг транспортування, надана оператору газотранспортної системи стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом доби до газотранспортної системи в точках входу та відібрані з газотранспортної системи в точках виходу, у тому числі, у розрізі контрагентів (споживачів) замовника та їх точок комерційного обліку (за необхідності) (абзац 44 пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу газотранспортної системи, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 5 глави 1 розділу І Кодексу газотранспортної системи, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2493 (надалі - Кодекс газотранспортної системи в чинній на момент виникнення спірних відносин редакції), надано визначення термінам, що використовуються в цьому Кодексі, зокрема:
- алокація - підтвердження поділу за певний розрахунковий період фактичного обсягу (об`єму) природного газу, поданого для транспортування в точку входу або відібраного з точки виходу, між замовниками послуги транспортування, у тому числі в розрізі їх контрагентів (споживачів), що здійснюється відповідно до вимог розділу ХІІ цього Кодексу;
- балансування системи - це діяльність, яка здійснюється оператором газотранспортної системи в рамках надання послуг транспортування, що полягає у врівноваженні попиту та пропозиції природного газу у газотранспортній системі, що охоплює фізичне балансування та комерційне балансування;
- комерційне балансування - це діяльність оператора газотранспортної системи, що полягає у визначенні та врегулюванні небалансу, який виникає з різниці між обсягами природного газу, що надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, відібраного через точку виходу, у розрізі замовників послуг транспортування, що здійснюється на основі даних, отриманих в процедурі алокації;
- небаланс - різниця між обсягами природного газу, поданими замовником послуг транспортування для транспортування на точці входу, та відібраними замовником послуг транспортування з газотранспортної системи на точці виходу, що визначається за процедурою алокації;
- несанкціонований відбір природного газу - відбір природного газу: за відсутності по суб`єкту ринку природного газу підтвердженої номінації (підтвердженого обсягу природного газу) на відповідний розрахунковий період; без укладення відповідного договору з постачальником; шляхом самовільного під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку природного газу або поза охопленням приладами обліку; шляхом самовільного відновлення споживання природного газу;
- підтверджена номінація - підтверджений оператором газотранспортної системи обсяг природного газу замовника послуг транспортування, який буде прийнятий від замовника в точках входу до газотранспортної системи та переданий замовнику в точках виходу з газотранспортної системи у відповідний період, у тому числі, у розрізі контрагентів (споживачів) замовника та їх точок комерційного обліку (за необхідності).
Пунктом 10 глави 3 розділу ХІІ Кодексу газотранспортної системи визначено, що алокація фактичних обсягів споживача можлива тільки на постачальника, зазначеного у відповідній підтвердженій номінації/реномінації, крім випадків, передбачених нижче. У разі несанкціонованого відбору газу споживачем весь відповідний обсяг вноситься в алокацію на відповідного оператора газорозподільної системи.
Згідно з п. 7 глави 3, пунктів 1, 3 глави 4 розділу XIV Кодексу газотранспортної системи негативний місячний небаланс, який виник у замовника послуг транспортування та не був врегульований в строк до 12-го числа наступного місяця, врегульовується оператором газотранспортної системи за рахунок надання послуг балансування.
Розрахунок вартості послуг балансування, що були надані замовнику послуг транспортування за місяць, проводиться оператором газотранспортної системи після закінчення газового місяця на підставі даних про місячний небаланс замовника послуг транспортування відповідно до договору транспортування природного газу. Підставою для проведення розрахунку послуг з балансування є дані, визначені у звіті про надані послуги з транспортування.
З огляду на вищевказані законодавчі норми, небаланс внаслідок несанкціонованого відбору природного газу споживачем врегульовується за рахунок віднесення оператором ГТС, у спірних правовідносинах - позивачем, вартості такого газу у складі послуги балансування на оператора ГРМ та сплатою останнім цієї послуги. Надалі, в якості вартості небалансу (з підвищеним коефіцієнтом), ці обсяги сплачуються споживачем оператору ГРМ. 
Тобто, оператор ГТС, який здійснює фізичне балансування ГТС, має при виникненні різниці в поданих та відібраних обсягах газу здійснювати захист свого права у спосіб комерційного балансування, а саме надання послуг балансування на відповідний обсяг газу та стягнення їх вартості, тоді як Кодексом газотранспортної системи не передбачено визначення непрямого споживача, об`єкти якого підключені до газорозподільної мережі, відповідальним перед оператором ГТС за виникнення небалансу в газотранспортній системі, а також можливості стягнення оператором ГТС вартості природного газу або послуг балансування з такого споживача.
З доданих до позовної заяви звіту/алокації/реєстру обсягів газу/звіту про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу ПАТ «Київоблгаз» вбачається, що алокації обсягів природного газу, зокрема у січні - 419,337 тис. куб. м., у лютому - 344,409 тис. куб. м., у березні - 227,287 тис. куб. м., які за доводами позивача було безпідставно відібрано відповідачем, оператором ГРМ - ПАТ «Київоблгаз» віднесено до постачальника - ПАТ «НАК «Нафтогаз України».
Крім того, згідно наданої позивачем інформації про надходження на точки входу, та розподіл по точках виходу обсягів природного газу, віднесених на операторів газорозподільних мереж з зазначенням обсягів небалансу за 2017 рік позивачем спірні об`єми газу як небаланс віднесено до замовника послуг транспортування - ПАТ «Київоблгаз». Також позивачем надано довідку за період 01.01.2016 - 30.06.2018 про списання обсягів природного газу, зокрема за спірні місяці, на балансування ГТС.
Тобто, зі змісту спірних правовідносин та відповідно наданих позивачем документів слідує, що КП «Києво-Святошинська тепломережа» КОР не є прямим споживачем АТ «Укртрансгаз», об`єкти якого приєднані безпосередньо до газотранспортної системи, та отримує природний газ на точці виходу з газорозподільної мережі після його транспортування позивачем магістральними газопроводами до газорозподільних станцій та подальшого транспортування (розподілу) газорозподільною мережею в межах іншої послуги, яка надається оператором ГРМ.
Разом з тим, відомості колонок «у тому числі з мереж Київтрансгаз/Черкаситрансгаз» у наданих позивачем алокаціях/звітах за період з січня по березень 2017 року, які визначають магістральні газопроводи джерелом надходження віднесеного оператором ГРМ на НАК «Нафтогаз України» природного газу, не свідчать про здійснення відбору газу безпосередньо КП «Києво-Святошинська тепломережа».
З огляду на вищевказане, судом першої інстанції правомірно визнані безпідставними доводи позивача про несанкціонований відбір відповідачем у січні-березні 2017 року безпосередньо з газотранспортної системи 991,033 тис. куб. метрів природного газу та, як наслідок, набуття відповідачем такого майна без достатньої правової підстави.
Також, місцевим господарським судом правомірно відхилені посилання позивача на відсутність у відповідача постачальника за спірний період та відсутність підписаних між відповідачем та цим постачальником актів приймання-передачі газу.
Як вбачається з матеріалів справи, між НАК «Нафтогаз України», як постачальником, та КП «Києво-Святошинська тепломережа» КОР, як споживачем, було укладено ряд договорів постачання природного газу, а саме:
- договір №1743/1617-ТЕ-17 від 11.10.2016, відповідно до п. 2.1. якого постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно) природний газ обсягом до 809,969 тис. куб. метрів, зокрема за місяцями: січень 2017 року - 228,619 тис. куб. м., лютий 2017 року - 132,062 тис. куб. м., березень 2017 року - 122,495 тис. куб. м.;
- договір №1899/1617-КП-41 від 11.11.2016, відповідно до п. 2.1. якого постачальник передає споживачу з 01.11.2016 по 31.03.2017 (включно) природний газ обсягом до 31,552 тис. куб. метрів, зокрема за місяцями: січень 2017 року - 7, 970 тис. куб. м., лютий 2017 року - 8,288 тис. куб. м., березень 2017 року - 5,604 тис. куб. м.;
- договір №1840/1617-БО-17 від 28.10.2016, відповідно до п. 2.1. якого постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно) природний газ обсягом до 774, 819 тис. куб. метрів, зокрема за місяцями: січень 2017 року - 204,404 тис. куб. м., лютий 2017 року - 144,330 тис. куб. м., березень 2017 року - 125,140 тис. куб. м.;
- договір №1900/1617-КП-17 від 11.11.2016, відповідно до п. 2.1. якого постачальник передає споживачу з 01.11.2016 по 31.03.2017 (включно) природний газ обсягом до 12,068 тис. куб. метрів, зокрема за місяцями: січень 2017 року - 3,398 тис. куб. м., лютий 2017 року - 1,956 тис. куб. м., березень 2017 року - 1,785 тис. куб. м.
Водночас, відповідно до наявних в матеріалах справи копій листів НАК «Нафтогаз України» №23-1662/1.2-17 від 16.02.2017, №26-2824/1.2-17 від 20.03.2017, №26-3430/1.2-17 від 13.04.2017 останнє, з огляду на порушення відповідачем п. 17 постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758 та непідтвердження планових обсягів (номінацій) природного газу, повернуло відповідачеві без підпису оформлені за вищевказаними договорами акти приймання-передачі газу за січень-березень 2017 року, зокрема:
- акт від 31.01.2017, складений відповідно до договору №1743/1617-ТЕ-17 від 11.10.2016, на передачу від ПАТ «НАК «Нафтогаз України» відповідачеві природного газу у січні  2017 року об`ємом 419,337 тис. куб. м.;
- акт від 28.02.2017, складений відповідно до договору №1899/1617-КП-41 від 11.11.2016, на передачу від ПАТ «НАК «Нафтогаз України» відповідачеві природного газу у лютому 2017 року об`ємом 7,405 тис. куб. м.;
- акт від 28.02.2017, складений відповідно до договору №1840/1617-БО-17 від 28.10.2016, на передачу від ПАТ «НАК «Нафтогаз України» відповідачеві природного газу у лютому 2017 року об`ємом 187,009 тис. куб.м.;
- акт від 28.02.2017, складений відповідно до договору №1743/1617-ТЕ-17 від 11.10.2016, на передачу від ПАТ «НАК «Нафтогаз України» відповідачеві природного газу у лютому 2017 року об`ємом 155,303 тис. куб. м.;
- акт від 28.02.2017, складений відповідно до договору №1900/1617-КП-17 від 11.11.2016, на передачу від ПАТ «НАК «Нафтогаз України» відповідачеві природного газу у лютому 2017 року об`ємом 2,097 тис. куб. м.;
- акт від 31.03.2017, складений відповідно до договору №1743/1617-ТЕ-17 від 11.10.2016, на передачу від ПАТ «НАК «Нафтогаз України» відповідачеві природного газу у березні 2017 року об`ємом 107,597 тис. куб. м.;
- акт від 31.03.2017, складений відповідно до договору №1840/1617-БО-17 від 28.10.2016, на передачу від ПАТ «НАК «Нафтогаз України» відповідачеві природного газу у березні 2017 року об`ємом 118,263 тис. куб. м.; 
- акт від 31.03.2017, складений відповідно до договору №1900/1617-КП-17 від 11.11.2016, на передачу від ПАТ «НАК «Нафтогаз України» відповідачеві природного газу у березні 2017 року об`ємом 1,427 тис. куб. м.
В силу приписів ч. 4 ст. 236 ГПК України місцевим господарським судом правомірно врахованого правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 25.02.2020 у справі №905/2248/18, відповідно до якої згідно Положення «Про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758, розпорядження Кабінету Міністрів України №1064-р від 07.10.2015 «Деякі питання опалювального сезону 2015/16 року», розпорядження Кабінету Міністрів України №742-р від 05.10.2016 «Про деякі питання опалювального сезону 2016/2017», видача номінацій споживачам (виробникам теплової енергії) та поставка природного газу цим виробникам відповідно до договорів, укладених між ними, є обов`язком НАК «Нафтогаз України», а не його правом. Враховуючи встановлений спеціальним законодавством у сфері газопостачання механізм постачання природного газу, можливість відбору підприємствами теплокомуненергетики із газотранспортної системи погоджених у відповідних договорах з НАК «Нафтогаз України» обсягів природного газу перебуває у безпосередній залежності від належного виконання НАК «Нафтогаз України» своїх зобов`язань з підтвердження обсягів природного газу шляхом своєчасної видачі номінацій. Тобто видача НАК «Нафтогаз України» номінацій є однією із гарантій безперебійного постачання виробнику теплової енергії природного газу з метою виробництва теплової енергії в опалювальний сезон. 
Отже, за встановлених обставин отримання відповідачем природного газу в спірному обсязі без виданої компетентним органом номінації не можна вважати несанкціонованим відбором газу з газотранспортної системи, а тому обставини подання/неподання НАК «Нафтогаз України» номінацій природного газу перебувають поза межами впливу відповідача та жодним чином не свідчить про безпідставне споживання природного газу в заявленому позивачем обсязі, як і не свідчить про вказане повернення НАК «Нафтогаз України» відповідачеві без підписання актів приймання-передачі газу за спірний період.
Доводи позивача стосовно порушення відповідачем приписів Кодексу газотранспортної системи та Правил постачання природного газу в частині обов`язку самостійно припинити споживання газу оцінюються судом критично в розрізі заявлених предмета та підстав позову, адже з огляду на вказані нормативні приписи наслідком неприпинення споживання газу є передбачена відповідними законодавчими актами відповідальність, а не кваліфікація спожитого газу, як безпідставно отриманого.
Крім того, відповідно до приписів пункту 1 глави 3 розділу І Кодексу газотранспортної системи оператор ГТС на підставі договору транспортування природного газу та згідно з умовами, визначеними у цьому Кодексі, надає суб`єктам ринку природного газу, зокрема, послуги транспортування природного газу газотранспортною системою через газотранспортну систему в межах договірних потужностей та підтверджених номінацій.
Згідно з п. 2.1 укладеного між позивачем та відповідачем договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №1604000595 від 01.04.2016 (а.с. 93-95, т. 1), підставою для транспортування газу магістральними газопроводами визначається наявність у замовника підтвердженого місячного обсягу газу.
Однак, вказуючи про відсутність у спірному періоді у відповідача підтверджених номінацій природного газу, позивач надав відповідачеві на спірні обсяги газу послуги транспортування магістральними газопроводами, про що свідчать наявні у матеріалах справи копії актів №01-17-1604000595 від 31.01.2017, №02-17-1604000595 від 28.02.2017, №03-18-1604000595 від 31.03.2018 (а.с. 96-98, т. 1), що не узгоджується з приписами п. 1 гл. 3 р. І Кодексу газотранспортної системи, відповідно до якого послуги з транспортування газу надаються в межах підтверджених номінацій.
Враховуючи викладене, місцевий господарський суд правомірно зауважив, що надання позивачем послуг з транспортування газу відповідачеві без будь-яких заперечень щодо відсутності номінацій на обсяги цього газу, який заявлено у даній справі до повернення як безпідставно отриманий, не узгоджуються з доктриною заборони суперечливої поведінки.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірний обсяг природного газу не є таким, що отриманий відповідачем без достатньої правової підстави у розумінні ст. 1212 ЦК України.
За приписами ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
Водночас, АТ «Укртрансгаз» заявлено позов про зобов`язання відповідача повернути в натурі безпідставно набуте майно та стягнути його вартість, що не узгоджується з приписами ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, згідно яких відшкодування вартості безпідставно набутого майна є альтернативним способом відновлення порушених прав, який застосовується у разі неможливості повернення безпідставно набутого майна, а не одночасно з поверненням майна.
Виходячи з наведених законодавчих положень, аналізу суб`єктного складу, характеру правовідносин, а також враховуючи недоведеність позивачем наявності обставин безпідставного набуття відповідачем природного газу загальним об`ємом 991,033 тис. куб. метрів, а саме: у січні - 419,337 тис. куб. м., у лютому - 344,409 тис. куб. м., у березні - 227,287 тис. куб. м., колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість вимог позивача про зобов`язання відповідача повернути в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в загальному обсязі 991,033 тис. куб. метрів та стягнення 6 622 617,66 грн вартості безпідставно набутого майна та наявність підстав для відмови у задоволенні таких вимог.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. 
Водночас, саме позивач повинен довести обставини, які входять до предмету доказування у справі та які підтверджують факт порушення його права відповідачем. 
Проте, всупереч наведених вище правових норм, позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а також того, що його права, за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачем.
Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову АТ «Укртрансгаз» до КП «Києво-Святошинська тепломережа» КОР про зобов`язання повернути в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в загальному обсязі 991,033 тис. куб. метрів та стягнення вартості безпідставно набутого майна у розмірі 6    622    617,66 грн.
Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1     ст. 9 Конституції України  та беручи до уваги ратифікацію     Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР     Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття  Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати    Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод    (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи учасників справи, викладені в апеляційних скаргах та у відзиві на них, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.
Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 14.12.2020 у справі №911/2388/19 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційні скарги АТ «Укртрансгаз» та НАК «Нафтогаз України»  мають бути залишені без задоволення.
Судовий збір за розгляд апеляційних скарг у зв`язку з відмовою в їх задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на апелянтів. 
Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.    Апеляційні скарги Акціонерного товариства «Укртрансгаз» та Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення        Господарського суду Київської області від 14.12.2020 у справі №911/2388/19 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 14.12.2020 у справі №911/2388/19  залишити без змін.
3. Матеріали справи №911/2388/19  повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст.    286-291 ГПК України.
          Повний текст постанови складено      26.04.2021. 

Головуючий суддя                                                            А.О. Мальченко 

Судді                                                                                М.Г. Чорногуз

                                                                                Г.А. Кравчук