УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №274/7890/20 Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю. 
Категорія 39    Доповідач Коломієць О. С.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді:         Коломієць О.С.
суддів                 Талько О.Б, Галацевич О.М. 
розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №274/7890/20за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 
за апеляційною скаргою Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Бердичівського районного суду Житомирської області від 02 лютого 2021 року, яке ухвалено суддею Хуторною І.Ю. в м. Бердичеві
встановив: 
У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача кредитну заборгованість в розмірі 21933,44 грн та понесені судові витрати у розмірі 2102 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17 червня 2015 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем було укладено договір шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Договору №б/н про надання банківських послуг, згідно якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Проте, відповідач  прострочила виконання зобов`язань за цим Договором щодо погашення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 05 жовтня 2020 року утворилась заборгованість в розмірі 21933,44 грн, яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 12994,46 грн та заборгованості за нарахованими відсотками на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в розмірі 8938,98 грн.
Рішенням Бердичівського районного суду Житомирської області від 02 лютого 2021 року  позовзадоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором б/н від 17 червня 2015 року в розмірі непогашеного тіла кредиту в сумі 5500 грн. та судові витрати в розмірі 527,09 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням суду, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив рішення суду в частині незадоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким позов задовольнити. В іншій частині рішення залишити без змін. Вказував на те, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення всієї суми простроченого тіла кредиту не звернув у ваги на ту обставину, що відповідно до наданого Банком розрахунку, відповідач за рахунок кредитних коштів (понад встановлений ліміт) придбала товар за кредитні кошти за послугою «Миттєва розстрочка». Дана операція, з урахуванням несвоєчасної оплати відповідачем заборгованості, призвела до збільшення боргу за тілом кредиту в розмірі 12994,46 грн. та пояснює розмір заборгованості за тілом кредиту визначений Банком. Крім того, з підписаного відповідачем паспорта споживчого кредиту чітко вбачається, що останння була ознайомлена з умовами користування отриманою ним кредитною карткою, знала про умови щодо сплати процентів, у визначеному ним розмірі. Зазначає, що судом зроблено помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в сумі 8938,98 грн, виходячи із розміру відсоткової ставки 84% встановленої у паспорті споживчого кредиту.
Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористалась. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Судом під час розгляду справи встановлено, що 17 червня 2015 року між АТ КБ «ПриватБанк» та  ОСОБА_1 був укладений договір, що підтверджується Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, яка містить його анкетні дані та підпис (а.с.15).
Позивач посилався на те, що відповідач не виконує свої зобов`язання за договором та станом на 05.10.2020 має заборгованість у загальному розмірі 21933,44 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 12994,46 грн та заборгованість за нарахованими відсотками на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в розмірі 8938,98 грн
Задовольняючи частково вимоги банку лише в частині заборгованості за простроченим тілом кредиту в межах встановленого ліміту та відмовляючи у задоволенні решти вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь банку відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, виходячи із розміру відсоткової ставки 84% як таких, що передбачені договором, оскільки банком не доведе під час розгляду справи прийняття відповідачем саме цих умов, як складову частину спірного кредитного договору в частині права банку здійснювати такі нарахування. Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення всієї суми простроченого тіла кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що Банк у прострочене тіло кредиту в розмірі 12994,46 грн включив також нараховані відсотки та пеню.
Проте такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей  626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України  встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України  передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України  за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Спірний договір укладений між сторонами шляхом підписання Анкети-Заяви, у якій зазначено, що вона разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить договір про надання банківських послуг.  
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 634 ЦК України  договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки відповідач належним чином не виконувала передбачені договором умови щодо своєчасного погашення кредиту, станом на 05 жовтня 2020 року виникла заборгованість за договором, розмір якої, згідно з наданим позивачем в суді першої інстанції розрахунком, за простроченим тілом кредиту становить 12994,46 грн. 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за простроченим тілом кредиту, оскільки дані кошти відповідачем отримані та використані, проте в добровільному порядку банку повністю не повернуті. Разом з тим, районний суд безпідставно стягнув заборгованість в розмірі встановленого кредитного ліміту 5500,00 грн. не врахувавши наступне. 
Згідно наданої Банком виписки по рахунку, яка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5, вбачається, що відповідач в межах кредитного договору скористався послугою «Миттєва розстрочка» (використання кредитних коштів понад встановлений ліміт) (а.с.12). Дана операція, з урахуванням несвоєчасної оплати відповідачем заборгованості, призвела до збільшення боргу за тілом кредиту та пояснює розмір заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 12994,46 грн.
Таким чином висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення суми заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 12994,46 грн. є помилковим. 
Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України виходячи з наступного.
За змістом статті 1056-1 ЦК України  в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У заяві позичальника від 17 червня 2015 року розмір процентної ставки не зазначено. 
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові заборгованості за відсотками.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 17 червня 2015 року, посилається на  Паспорт споживчого кредиту, Витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору.
Проте Паспорт споживчого кредиту, який особисто підписаний відповідачем та містить істотні умови договору, в тому числі процентну ставку в межах пільгового періоду в розмірі 0,00001 % та поза межами пільгового періоду у розмірі 43,2% річних, підвищену процентну ставку, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 86,4% річних,не свідчить про згоду відповідача з умовами кредитування саме по оспорюваному договору, оскільки договір між сторонами укладено 17 червня 2015 року, а Паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем майже через три роки, а саме 15 травня 2018 року. У зв`язку чим, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги Паспорт споживчого кредиту.
При цьому, матеріали справи не містять доказів, що саме ці Витяги з Тарифів та Умов розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, а тому у даному випадку неможливо застосувати до даних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України щодо договору приєднання, що підтверджено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо обізнаності відповідача з Умовами і Правилами надання банківських послуг через те, що остання протягом тривалого часу користувалася кредитними коштами та здійснювала платежі на погашення заборгованості, оскільки надана банком на підтвердження даної обставини виписка по рахунку також не містить істотних умов щодо розміру відсотків. 
Таким чином відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
За таких обставин, враховуючи, що доводи апеляційної скарги позивача  частково знайшли своє підтвердження, рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та розподілу судових витрат підлягає зміні, шляхом збільшення розміру заборгованості з 5500,00 грн до 12994,46 грн та судового збору з 527,09 грн до 1244,38 грн. 
Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»задовольнити частково.
Рішення Бердичівського районного суду Житомирської області від 02 лютого 2021 рокув частині стягнення з  ОСОБА_1  на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договоромб/н від  17.06.2015 змінити, збільшивши розмір заборгованості з 5500,00 грн до 12994,46 грн та судового збору з 527,09 грн до 1244,38 грн. 
В решті рішення суду залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

Головуючий                                               Судді